Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2026 р. № 520/13225/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернулася позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації протиправними;
- визнати протиправними та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , рішення про включення ОСОБА_1 , до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані 1 відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 (номер та дата видання на час звернення до суду невідомі);
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування на військову службу по мобілізації, до списку особового складу та на всі види забезпечення ОСОБА_1 (номер наказу та дата видання на час звернення до суду невідомі);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити та звільнити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач, Військова частина НОМЕР_3 , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що наказом Харківського автомобільно-дорожнього фахового коледжу від 15.08.2025 №01-05/266 ОСОБА_1 зараховано на перший курс денної форми навчання за освітньо-професійною програмою «Будівництво, експлуатація і ремонт автомобільних доріг і аеродромів».
Згідно з довідкою про здобувача освіти, сформованою за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, ОСОБА_1 здобуває фахову передвищу освіту за денною формою навчання, а поточне здобуття ним освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
У розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформованих 04.02.2026, щодо ОСОБА_1 зазначено відомості про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до 30.05.2026 як студенту.
Як зазначає позивач, під час перебування у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 він пред`явив уповноваженим особам електронний військово-обліковий документ із відомостями про відстрочку, а також студентський квиток, однак ці відомості не були враховані.
Позивач стверджує, що після проходження медичного огляду його було включено до поіменного списку військовозобов`язаних, призваних на військову службу під час мобілізації, та направлено до військової частини для проходження військової служби.
04.03.2026 представником позивача направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання копій рішень, наказів, протоколів, поіменних списків та інших документів, на підставі яких ОСОБА_1 було призвано на військову службу під час мобілізації, а також інформації про військову частину, до якої його направлено.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.03.2026 №2668 повідомлено, що, за відомостями автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «Оберіг», ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період, а відповідно до рішення військово-лікарської комісії від 20.05.2025 його визнано придатним до військової служби. У наданні іншої запитуваної інформації відмовлено з посиланням на обмеження щодо поширення персональних даних військовослужбовців та службової інформації.
11.03.2026 представником позивача також направлено адвокатський запит до Генерального штабу Збройних Сил України щодо надання інформації про військову частину, до якої зараховано позивача, та копії наказу про його зарахування до списків особового складу військової частини.
Позивач не погоджується з його призовом на військову службу під час мобілізації та зазначає, що на момент прийняття відповідного рішення він був здобувачем фахової передвищої освіти денної форми навчання, не порушував послідовності здобуття освіти та мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відомості про яку містилися в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
На переконання позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 перед прийняттям рішення про його призов не здійснив належної перевірки наявності підстав для відстрочки та не врахував пред`явлені ним документи і відомості електронного військово-облікового документа.
У зв`язку із цим позивач вважає протиправними дії щодо його призову, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову та рішення про включення його до поіменного списку військовозобов`язаних, призваних на військову службу під час мобілізації.
Також позивач вважає, що наказ командира військової частини про зарахування його до списків особового складу та на всі види забезпечення є похідним від рішення про призов, а тому в разі встановлення протиправності призову такий наказ також підлягає скасуванню, а позивач — виключенню зі списків особового складу військової частини.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Військова частина НОМЕР_3 у відзиві зазначила, що позивачем не доведено порушення нею вимог законодавства під час зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини.
Відповідач послався на те, що призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, тоді як військова частина на підставі відповідних розпорядчих документів здійснює зарахування направлених до неї військовослужбовців до списків особового складу та на відповідні види забезпечення.
Військова частина НОМЕР_3 також зазначила, що за результатами проведеного військово-лікарською комісією медичного огляду позивача визнано придатним до військової служби, а доказів скасування або перегляду відповідної постанови військово-лікарської комісії матеріали справи не містять.
До відзиву Військовою частиною НОМЕР_3 долучено витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 03.11.2024 №328, відповідно до якого солдата ОСОБА_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_6 та був призначений наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.10.2024 №736-РС, з 03.11.2024 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , на всі види забезпечення та визнано таким, що прийняв справи і посаду та приступив до виконання службових обов`язків.
Щодо вимоги про звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу Військова частина НОМЕР_3 зазначила, що підстави звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану визначені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За твердженням відповідача, ОСОБА_1 не звертався з рапортом про звільнення з військової служби та не подавав документів на підтвердження наявності передбаченої законом підстави для звільнення. У стройовій частині відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 рапорт позивача про звільнення з військової служби не зареєстрований.
З огляду на викладене Військова частина НОМЕР_3 вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.
Відзиву на позовну заяву від ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду не надійшло.
Третя особа правом на подання письмових пояснень щодо позову або відзиву не скористалася.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі — Закон №2232-XII).
За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві та дотримання правил військового обліку.
Частиною дев`ятою статті 1 Закону №2232-XII громадяни України щодо військового обов`язку поділяються, зокрема, на військовозобов`язаних — осіб, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та військовослужбовців — осіб, які проходять військову службу.
Отже, законодавець розмежовує правовий статус військовозобов`язаного, який може бути призваний на військову службу під час мобілізації, та військовослужбовця, який уже проходить військову службу.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі — Закон №3543-XII).
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин у передбачених законом випадках.
Статтею 23 Закону №3543-XII визначено категорії військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти та здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують наявність відповідного права.
Механізм проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та оформлення відстрочки визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі — Порядок №560).
Порядком №560 передбачено внесення відомостей про надання відстрочки до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та їх відображення в електронному військово-обліковому документі. Перевірка наявності відстрочки здійснюється шляхом зчитування QR-коду такого документа.
Зі змісту наведених норм убачається, що відстрочка від призову є правовою гарантією, яка застосовується до військовозобов`язаного або резервіста до моменту його призову на військову службу та протягом періоду існування відповідної законної підстави.
Водночас відстрочка не є підставою припинення військової служби, яка розпочалася раніше, не змінює автоматично статусу військовослужбовця та не замінює передбаченої законом процедури звільнення з військової служби.
Судом установлено, що наказом Харківського автомобільно-дорожнього фахового коледжу від 15.08.2025 №01-05/266 ОСОБА_1 зараховано на перший курс денної форми навчання.
Довідка, сформована за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, підтверджує, що позивач здобуває фахову передвищу освіту за денною формою навчання без порушення послідовності її здобуття.
Крім того, у розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформованих 04.02.2026 о 07:03, міститься запис про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до 30.05.2026 як студенту.
Разом із тим, надані до справи позивачем докази підлягають оцінці у взаємному зв`язку з іншими матеріалами справи, зокрема документами, які визначають правовий статус позивача та момент початку проходження ним військової служби.
До відзиву Військовою частиною НОМЕР_3 долучено належним чином засвідчений витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 03.11.2024 №328.
Зі змісту вказаного наказу судом установлено, що солдат ОСОБА_1 прибув із Військової частини НОМЕР_6 та на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України по особовому складу від 30.10.2024 №736-РС був призначений на посаду солдата резерву 2 запасного взводу 57 запасної роти Військової частини НОМЕР_3 .
Наказом від 03.11.2024 №328 ОСОБА_1 з 03.11.2024 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 , поставлено на всі види забезпечення та визнано таким, що прийняв справи і посаду та приступив до виконання службових обов`язків.
Таким чином, належним письмовим доказом, який визначає момент зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 та початок виконання ним службових обов`язків у цій військовій частині, є наказ від 03.11.2024 №328.
Зазначений наказ видано більш ніж за дев`ять місяців до зарахування позивача до Харківського автомобільно-дорожнього фахового коледжу та більш ніж за рік до подій 04.02.2026.
Отже, на час зарахування до закладу освіти та виникнення освітньої підстави, на яку посилається позивач, ОСОБА_1 уже мав статус військовослужбовця та був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 .
Матеріали справи не містять доказів скасування наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.10.2024 №736-РС або наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 03.11.2024 №328.
Не надано суду також доказів звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 , зарахування до запасу або іншого припинення чи зміни його правового статусу військовослужбовця у період між 03.11.2024 та 04.02.2026.
ІНФОРМАЦІЯ_6 до матеріалів справи надано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.02.2026 №485 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період».
Відповідно до пункту 1 цього наказу військовозобов`язаних та резервістів, зазначених у поіменному списку від 04.02.2026 №1199, наказано призвати на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направити до Військової частини НОМЕР_3 .
До наказу включено ОСОБА_1 , 1985 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , військово-облікова спеціальність 100672, із зазначенням військового звання «старший солдат».
Згідно з відміткою на документі наказ підписаний начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 в АІТС «Оберіг» 04.02.2026 о 09:04.
Отже, наказ від 04.02.2026 №485 підтверджує факт документального оформлення ІНФОРМАЦІЯ_6 призову ОСОБА_1 під час мобілізації та його направлення до Військової частини НОМЕР_3 .
Суд ураховує, що розширені дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів із відомостями про відстрочку позивача сформовані 04.02.2026 о 07:03, тоді як наказ №485 підписано в АІТС «Оберіг» цього ж дня о 09:04.
Вказані обставини підтверджують наявність в інформаційній системі станом на час підписання наказу №485 відомостей про оформлену позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Разом із тим суд зазначає, що предметом оцінки в цій справі є не лише наявність у Реєстрі запису про відстрочку та видання ТЦК наказу про призов, а й правовий статус позивача на час прийняття такого наказу, наслідки його видання та наявність причинного зв`язку між наказом №485 і перебуванням позивача на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_3 .
Наказ від 04.02.2026 №485 не містить відомостей про попереднє звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 , зарахування до запасу або набуття ним після 03.11.2024 статусу військовозобов`язаного чи резервіста, який міг бути призваний під час мобілізації.
Вказаний наказ також не містить посилань на організаційно-розпорядчий документ, яким було припинено дію наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.10.2024 №736-РС або наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 03.11.2024 №328.
Саме лише зазначення позивача в наказі №485 як військовозобов`язаного або резервіста не є достатнім доказом припинення набутого ним раніше статусу військовослужбовця, оскільки така зміна правового статусу повинна підтверджуватися належними організаційно-розпорядчими документами про звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу військової частини та зарахування до запасу.
У наказі від 04.02.2026 №485 щодо ОСОБА_1 зазначено військове звання «старший солдат», що узгоджується з наявністю у нього набутого раніше військового статусу, проте не підтверджує припинення попереднього проходження військової служби та подальше повторне набуття ним статусу військовослужбовця внаслідок цього наказу.
Наданий ІНФОРМАЦІЯ_6 наказ №485 є доказом прийняття цим органом рішення про призов позивача 04.02.2026, однак сам по собі не спростовує чинності та правових наслідків наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 03.11.2024 №328.
Таким чином, матеріали справи містять первинні організаційно-розпорядчі документи, які підтверджують проходження позивачем військової служби та його зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 з 03.11.2024, тоді як відомості Реєстру і наказ №485 відображають позивача у 2026 році як особу, якій оформлено відстрочку, а надалі як військовозобов`язаного або резервіста, призваного під час мобілізації.
Однак така неузгодженість облікових відомостей не може бути усунута шляхом припущення про звільнення позивача з військової служби або припинення дії наказу від 03.11.2024 №328 за відсутності відповідних доказів.
За правилами статті 90 КАС України жоден доказ не має для суду наперед установленої сили, а тому наказ №485 підлягає оцінці у взаємному зв`язку з наказами від 30.10.2024 №736-РС та від 03.11.2024 №328 і відсутністю документів про звільнення позивача з військової служби.
Належними доказами підтверджено, що ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 та приступив до виконання службових обов`язків з 03.11.2024. Протилежних доказів, які б підтверджували припинення цих правовідносин до 04.02.2026, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд дійшов висновку, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.02.2026 №485 підтверджує документальне оформлення призову позивача у 2026 році, однак не доводить, що саме внаслідок цього наказу ОСОБА_1 вперше або повторно набув статусу військовослужбовця чи був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 .
Безпосередньою документально підтвердженою підставою зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 є наказ командира цієї військової частини від 03.11.2024 №328, прийнятий на виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.10.2024 №736-РС.
Відомості Реєстру, сформовані 04.02.2026, щодо відстрочки позивача як студента не спростовують факту набуття ним статусу військовослужбовця та проходження військової служби з 2024 року.
Запис про відстрочку у Реєстрі не є рішенням про звільнення з військової служби, не припиняє дії наказів, на підставі яких особа вже проходить військову службу, та не створює самостійної підстави для її виключення зі списків особового складу військової частини.
Право на відстрочку від призову та право на звільнення з військової служби мають різну правову природу, виникають на різних стадіях виконання військового обов`язку та регулюються різними нормами законодавства.
Відстрочка за статтею 23 Закону №3543-XII запобігає призову військовозобов`язаного на військову службу протягом строку існування відповідної підстави. 
Натомість припинення вже розпочатої військової служби здійснюється виключно з підстав та у порядку, визначених статтею 26 Закону №2232-XII.
Набуття особою статусу здобувача освіти після початку проходження військової служби не надає військовослужбовцю статусу військовозобов`язаного, не припиняє військової служби та не надає права на автоматичне виключення зі списків особового складу військової частини.
Надаючи оцінку вимогам до ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить із того, що судовому захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає порушене право або законний інтерес особи.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.
Обов`язковою умовою задоволення позову є встановлення не лише формального відступу суб`єкта владних повноважень від певної процедури, а й факту порушення оскаржуваним рішенням або дією конкретного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, та можливості поновлення цього права обраним способом захисту.
Позивач пов`язує порушення своїх прав із тим, що 04.02.2026 його було призвано на військову службу, незважаючи на наявну відстрочку, а внаслідок такого призову він набув статусу військовослужбовця та був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 .
Водночас зазначене твердження не узгоджується з наказом від 03.11.2024 №328, яким підтверджено, що статус військовослужбовця та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 позивач набув до виникнення освітньої підстави для відстрочки та до подій 04.02.2026.
Наказ №485 підтверджує прийняття ТЦК рішення про призов позивача 04.02.2026, проте не доводить, що саме цей наказ став юридичною підставою виникнення військової служби позивача або його зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 .
Лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.03.2026 №2668, у якому зазначено, що за даними системи «Оберіг» позивача призвано на військову службу під час мобілізації, підтверджує зміст відомостей, унесених до інформаційної системи, однак також не спростовує наказу командира військової частини від 03.11.2024 №328 та не підтверджує припинення військової служби позивача після його видання.
Оскільки на час прийняття наказу №485 позивач уже перебував у правовідносинах військової служби, положення статті 23 Закону №3543-XII щодо відстрочки військовозобов`язаного від призову не створювали для нього підстави припинення військової служби, розпочатої раніше.
Скасування наказу №485 не припинить дії наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 03.11.2024 №328 та не усуне самостійної правової підстави перебування позивача у списках особового складу Військової частини НОМЕР_3 , яка виникла у 2024 році.
Отже, позивачем не доведено, що наказ №485 спричинив ті правові наслідки, на усунення яких спрямований позов, а його скасування приведе до припинення військової служби або виключення позивача зі списків особового складу військової частини.
За таких обставин вимоги про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача та скасування наказу від 04.02.2026 №485 не забезпечують поновлення права, про порушення якого заявляє позивач, та задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача на військову службу за мобілізацією, до списків особового складу та на всі види забезпечення суд зазначає наступне.
У позовній заяві номер і дата відповідного наказу позивачем не зазначені. Позовна вимога сформульована з припущення, що такий наказ було видано внаслідок призову позивача 04.02.2026.
Однак за результатами витребування доказів Військова частина НОМЕР_3 надала наказ від 03.11.2024 №328, яким позивача зараховано до списків особового складу цієї військової частини у зв`язку з його прибуттям із Військової частини НОМЕР_6 та призначенням наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.10.2024 №736-РС.
Зміст наказу від 03.11.2024 №328 не підтверджує доводів позивача про його зарахування до Військової частини НОМЕР_3 саме внаслідок призову 04.02.2026. Вказаний наказ регулює проходження військової служби позивачем із 2024 року та його переміщення з іншої військової частини.
Іншого наказу командира Військової частини НОМЕР_3 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу за результатами призову 04.02.2026 матеріали справи не містять.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас покладення на суб`єкта владних повноважень обов`язку доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку довести обставини, з якими він пов`язує порушення свого права, зокрема існування оскаржуваного індивідуального акта, його застосування саме до позивача та настання для нього відповідних правових наслідків.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши наявні у справі докази в сукупності, суд установив, що існування наказу командира Військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача до списків особового складу саме за наслідками призову 04.02.2026 не підтверджено.
Наказ від 03.11.2024 №328 не є похідним від наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.02.2026 №485, оскільки був прийнятий задовго до його видання.
Позивач не навів самостійних підстав протиправності наказу від 03.11.2024 №328, не оскаржує наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.10.2024 №736-РС, на виконання якого його призначено на посаду, та не спростував обставин проходження військової служби до зарахування у 2025 році до закладу освіти.
За таких обставин вимога про скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача до списків особового складу не підтверджена належними та достатніми доказами і задоволенню не підлягає.
Вирішуючи вимогу про зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 виключити та звільнити ОСОБА_1 зі списків особового складу, суд виходить із наступного.
Підстави звільнення військовослужбовців з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII та є вичерпними.
Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану звільняються, зокрема, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, через визначені законом сімейні обставини або інші поважні причини, у зв`язку зі звільненням з полону, а також з інших прямо передбачених цією статтею підстав.
Навчання у закладі фахової передвищої освіти після набуття статусу військовослужбовця не визначене статтею 26 Закону №2232-XII як самостійна підстава звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.
Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача будь-якої з передбачених статтею 26 Закону №2232-XII підстав звільнення.
Військовою частиною НОМЕР_3 у відзиві зазначено, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у стройовій частині відділення персоналу штабу не зареєстрований.
Позивач не надав доказів звернення до командування військової частини з рапортом про звільнення з військової служби із зазначенням конкретної підстави, передбаченої статтею 26 Закону №2232-XII, подання документів на її підтвердження та прийняття командуванням військової частини рішення за таким рапортом.
Отже, у межах спірних правовідносин відсутні як передбачена законом матеріальна підстава для звільнення позивача, так і рішення або бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо розгляду його рапорту про звільнення, які могли б бути предметом судового розгляду.
Сам факт наявності запису про відстрочку від призову не покладає на військову частину обов`язку звільнити військовослужбовця та виключити його зі списків особового складу поза процедурою і підставами, визначеними Законом №2232-XII.
Суд також ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 зазначив, що відновлення порушеного права має здійснюватися в межах тих правовідносин, у яких таке порушення виникло. Зобов`язання військової частини звільнити особу з військової служби виходить за межі правовідносин щодо процедури її призову, оскільки звільнення з військової служби регулюється окремими нормами та потребує встановлення відповідної законної підстави.
Водночас суд наголошує, що правова оцінка в кожній справі залежить від установлених у ній обставин, змісту оскаржуваних індивідуальних актів, моменту набуття особою статусу військовослужбовця, часу виникнення підстав для відстрочки та обраного способу захисту.
У цій справі визначальними є обставини, що статус військовослужбовця та зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 підтверджені наказом від 03.11.2024 №328.
Підставу для відстрочки у зв`язку з навчанням позивач набув лише у 2025 році.
Крім того, наказ ТЦК від 04.02.2026 №485 не спростовує попереднього проходження військової служби та не є підставою зарахування позивача до Військової частини НОМЕР_3 .
Суд зазначає, що існування окремого наказу Військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача до списків особового складу внаслідок подій 04.02.2026 не доведено, а передбаченої статтею 26 Закону №2232-XII підстави для звільнення позивач не навів.
Саме сукупність указаних обставин зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті або вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з належною метою, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення та своєчасно.
Перевіривши доводи сторін і надані докази відповідно до наведених критеріїв, суд дійшов висновку, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.02.2026 №485 підтверджує оформлення призову позивача у 2026 році, але не доводить виникнення внаслідок цього наказу статусу військовослужбовця або зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 , оскільки такі правовідносини документально існували з 2024 року та доказів їх припинення не надано.
Матеріалами справи не підтверджено існування наказу Військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача до списків особового складу за наслідками призову 04.02.2026, а наявний наказ від 03.11.2024 №328 виданий з інших фактичних і правових підстав.
Також позивачем не доведено наявності передбаченої законом підстави для його звільнення з військової служби та виникнення у Військової частини НОМЕР_3 обов`язку виключити його зі списків особового складу.
Інші доводи учасників справи не спростовують наведених висновків суду та не впливають на результат вирішення спору.
З огляду на встановлені обставини справи, надані учасниками докази та наведене правове регулювання суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25 серпня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях