ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | Справа №160/17586/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
Дрозглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної в місті ради (Код ЄДРПОУ 03192187 юридична адреса: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

23.06.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної в місті ради, у якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, код ЄДРПОУ 03192187, щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у наданні їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, код ЄДРПОУ 03192187, надати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України про що видати відповідне посвідчення.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 ), з яким позивач проживала однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у складі Збройних Сил України та безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту її незалежності, суверенітету та територіальної цілісності. 
Під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, ОСОБА_4 загинув. 
Позивач вважає, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року у справі № 212/6660/23, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому набула передбаченого законом права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та відповідних соціальних гарантій, визначених чинним законодавством.
Проте 01.06.2026 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради було розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України та листом № 10/20-21/1522 від 01.06.2026 року повідомлено про відмову у наданні такого статусу.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що має право на отримання статусу «член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України», тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 30 червня 2026 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
13 липня 2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказав, що До Управління ОСОБА_1 надала заяву про встановлення відповідного статусу у якості дружини загиблого ОСОБА_2 , однак на підтвердження перебування у шлюбі із загиблим надала рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2024 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Коло осіб, до яких належать сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, визначено статтею 10і Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є , зокрема один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того виплачується йому пенсія чи ні.
Тобто чинним законодавством України не передбачено, що особи, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, прирівнюються у правах до подружжя, яке перебувало у зареєстрованому шлюбі, зокрема щодо права на отримання пенсії у разі втрати годувальника, допомоги чи інших виплат, установлених законом.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
22 травня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради із заявою про надання їй статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та видачу відповідного посвідчення.
Підставою для вказаного звернення стало те, що ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 ), з яким Позивач проживала однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у складі Збройних Сил України та безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту її незалежності, суверенітету та територіальної цілісності. Під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, ОСОБА_2 загинув.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року у справі № 212/6660/23, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання позивачки та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач набула передбаченого законом права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та відповідних соціальних гарантій, визначених чинним законодавством.
Листом № 10/20-21/1522 від 01.06.2026 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради повідомило позивача, що відповідно до статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до кола осіб, які мають право на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України, належать, зокрема, один із подружжя, який не одружився вдруге. При цьому Управління дійшло висновку, що особи, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать до членів сім`ї загиблого захисника України. А чинни законодавством не передбачено прирівняння таких осіб у правах до подружжя, яке перебувало у зареєстрованому шлюбі. З огляду на наведене відповідач вказав на відсутність правових підстав для надання позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України. 
Вважаючи рішення (лист) відповідача, яким відмовлено у наданні статусу «член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України» протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідачів, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них врегульовано Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).
Відповідно п.п.6 ч.1 статті 10-1 Закону №3551-ХІІ до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать: сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
За ч.4 статті 10-1 Закону №3551-ХІІ до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України.
Підставою для надання особам, зазначеним у пункті 4 частини першої цієї статті, статусу сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України є (але не виключно): Процедуру надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України закріплена Порядком надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 
від 23.09.2015 року №740 (далі - Порядок №740).
За п.3 Порядку №740 закріплено, що статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10-1 Закону.
Згідно з п.п.5 п.4 Порядку №740 встановлені підстави для надання заявникам статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, зокрема, для заявників з числа членів сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону, а саме:
свідоцтво про смерть (крім випадків, коли особа пропала безвісти);
довідка за формою згідно з додатком 1, видана Мінветеранів.
Відповідно до п.5 Порядку №740 для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України заявник подає місцевому структурному підрозділу з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника заяву.
Рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі) (п.13 Порядку №740).
Згідно з п.п.1) п.16 Порядку №740 місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника відмовляє заявнику у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України у разі якщо заявник не належить до осіб, зазначених в частині четвертій статті 10-1 Закону.
Відповідно до п.19 Порядку №740 посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України" видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302.
За п.2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно з п.4 Положення №302 членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого", а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України".
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частиною 4 ст.3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно ч.ч.1-2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Разом з тим, згідно приписів Закону №3551-XII чітко визначено, що до членів сімей загиблих військовослужбовців належать один з подружжя, який не одружився вдруге, водночас, жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до переліку членів сім?ї не належать.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року у справі № 212/6660/23, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання позивачки та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Ключовим питанням у цій справі є наявність правових підстав для видачі позивачу посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби".
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2021 у справі № 1840/2940/18 від 06.07.2022 у справі № 809/1346/17.
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко й однозначно визначено, що до членів сімей загиблих військовослужбовців належать один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні, до яких жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.
Аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства суд зазначає, що до членів сім`ї, які мають право користування пільгами членів сім`ї військовослужбовців, які загинули під час виконання військового обов`язку, Закон відносить, зокрема дружину.
Таким чином, встановлення рішенням факту спільного проживання позивача та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття позивачем статусу члена його сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради діяло правомірно, відмовляючи позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, оскільки встановлений в судовому порядку факт проживання позивача із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу не надає права для отримання вищезазначеного статусу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу приписів ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. 
Матеріалами справи не підтверджено порушення прав позивача. 
Отже, суд робить висновок, що відповідач діяв відповідно до вимог законодавства. У зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи положення статті 139 КАС України та у зв`язку з відмовою в задоволенні позову особи, звільненої від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної в місті ради (Код ЄДРПОУ 03192187 юридична адреса: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук