Справа № 638/3359/26
Провадження № 1-кп/638/1391/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді    ОСОБА_1 ,
за участю секретаря    ОСОБА_2 ,
прокурора     ОСОБА_3 ,
обвинуваченої  ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої  адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду кримінальне провадження №22026220000000150 від 29.01.2026 року стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Коломия Івано-Франківської області, українки, громадянки України, заміжньої не працюючої, із середньо спеціальною освітою, яка має на утриманні неповнолітню дитину, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України,
встановив:

Громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у тому, що вона під час тимчасової окупації м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, у період часу з 06 червня 2022 року по серпень 2022 року (точну дату в ході судового розгляду не встановлено), працюючи листоношою у т.зв. «отделении почтовой связи № 2 Коммунального предприятия Почта Изюма», створеного окупаційною владою, отримала від громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на той період займала посаду начальника т.зв. «отделения почтовой связи № 2 Коммунального предприятия ОСОБА_7 », значну кількість пропагандистських газет «Харьков Z», серед яких були недатовані випуски «випуск № 7 2022», «випуск № 8 2022», «випуск № 9 2022», «випуск № 15 2022», «випуск № 16 2022», «випуск № 18 2022» для розповсюдження серед місцевих мешканців м. Ізюм Харківської області. 
Так, у червні 2022 року у ОСОБА_4 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на розповсюдження газет, в яких містилася інформація щодо виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, а саме: представників російських збройних сил та колаборантів.
В подальшому, ОСОБА_4 , реалізовуючи виниклий злочинний умисел, перебуваючи на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, у період з 06 червня 2022 року по кінець серпня 2022 року (більш точні дата та час в ході судового розгляду не встановлені), переслідуючи мету підтримки осіб, які здійснюють збройну агресію РФ проти України, поширила серед місцевих мешканців м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, шляхом вручення їм особисто в руки та помістивши до відповідних поштових скриньок примірники російських пропагандистських газет «Харьков Z» «випуск № 7 2022», «випуск № 8 2022», «випуск № 9 2022», «випуск № 15 2022», «випуск № 16 2022», «випуск № 18 2022» з метою ознайомлення місцевих мешканців із публікаціями, в яких містилася інформація щодо виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, а саме: представників російських збройних сил та колаборантів.
Згідно з висновком експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса» № 5033 від 20.06.2025, у наданих на дослідження матеріалах (газетах «Харьков Z» - випуск № 7, випуск № 8, випуск № 9, випуск № 15, випуск № 16 та випуск № 18) міститься інформація щодо виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, а саме: представників російських збройних сил та колаборантів. Установлена інформація має публічний характер, що передбачає її розповсюдження невизначеному колу осіб.
В судовому засіданні обвинувачена вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала в повному обсязі, обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорювала. Пояснила, що дійсно в період окупації, період квітна-травня, м. Ізюм працювала листоношою. Гроші отримувала один раз, а загалом працювала за пайок. Доводилось розносити пропагандистські газети окупаційної влади мешканцям м. Ізюма, які вона отримувала від директорки відділення пошти, в якому працювала. У скоєному щиро розкаялась та просила суд не призначати їй суворе покарання.
Винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст. 349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає доведеною винність  ОСОБА_4 у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році, та кваліфікує її дії за ч.2 ст.436-2 КК України.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України – є нетяжким злочином, відомості про особу винної, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання  ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання  ОСОБА_4 , судом не встановлено. 
З матеріалів провадження вбачається, що  ОСОБА_4 раніше не судима, не працює, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» не зверталась; за місцем мешкання характеризується задовільно.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обвинуваченій суд призначає покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченої до скоєного та її поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, те, що ОСОБА_4 раніше не судима, не працює, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря нарколога та психіатра, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі.
Однак суд вважає, що ОСОБА_4 не потребує ізоляції від суспільства, її виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконання покладених на неї обов`язків, та приймає рішення про звільнення її у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування – підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,- 

ухвалив:

ОСОБА_4  визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку – 1 (один) рік не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки. 
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засуджену  ОСОБА_4  періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: