МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 р. 	№ 400/3307/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Виконавчого комітету Первомайської міської ради, вул. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Первомайський район, Миколаївська область, 55213, 	
про	визнання протиправним та скасування рішення від 03.02.2026 року № 83121679; зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Первомайської міської ради (далі також – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного ресторатора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Первомайської міської ради Марченко Тетяни Олександрівни від 03.02.2026 року № 83121679;
- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Первомайської міської ради здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , а саме житлового будинку, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 17.12.2025 року звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Первомайської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-1823 від 05.10.1990 року, посвідченого Херсонським МЕТІ у м. Гола Пристань за реєстровим номером 443 від 05.11.1990 року, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВВК № 861040 від 02.09.2004року, реєстратором Херсонського державного бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 443 від 20.09.2004 року. Державним реєстратором прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 83121679з посиланням на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141.
Підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій зазначено, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, а саме заявником не було подано відомостей у встановлений державним реєстратором строк, а саме не надані документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єктів. В архівній частині Реєстру прав власності на нерухоме майно містяться відомості про самовільні забудови, а саме гараж «Д», котельня «І», туалет «Є», сараї «В,Ж,3», душ «Г», збільшення житлової площі на 16,0 кв.м.
Ухвалою від 01.04.2026 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
Відповідач ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримав через електронний кабінет, відзив на адміністративний позов не надав.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 року у справі № 640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.
У відповідності до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
05.10.1990 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2- 1823 від 05.10.1990 року, громадянка України ОСОБА_1 стала власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 . Державна реєстрація права власності 1/2 частки житлового будинку була здійснена Херсонським МЕТІ у м. Гола Пристань за реєстровим номером 443 від 05.11.1990 року у відповідності до норм законодавства, діючого на момент придбання нерухомості ( копія свідоцтва про право на спадщину за законом додається).
02.09.2004 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВВК № 861040 Позивач стала власником іншої 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_3 . Державна реєстрація права власності 1/2 частки житлового будинку була здійснена реєстратором Херсонського державного бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 443 20.09.2004 року (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4793924 від 20.09.2004 року). (копія свідоцтва про право на спадщину за законом та копія витяту про реєстрацію права власності на нерухоме майно додаються).
Місто Гола Пристань Херсонської області є тимчасово окупованою територією Украіни. відповідно до «Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом від 22.12.2022 року № 309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.
На початку серпня 2025 року військовослужбовці РФ, в порушення законів та звичаїв війни, здійснили обстріл житлового будинку АДРЕСА_2 , в результаті чого вказаний будинок, що знаходиться у власності позивача, було зруйновано. Внаслідок чого відкрите кримінальне провадження № 12025152110000992 відомості про яке внесені в ЄРДР від 16.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
17.12.2025 року позивач звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Марченко Тетяни Олександрівни, Виконавчого комітету Первомайської міської ради. Миколаївської області із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-1823 від 05.10.1990 року посвідченого Херсонським МЕТІ у м. Гола Пристань за реєстровим номером 443 від 05.11.1990 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВВК № 861040 від 02.09.2004 року, реєстратором Херсонського державного бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 443 від 20.09.2004 року
Отримати довідку КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про реєстрацію об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Горького, 111 в місті Гола Пристань Херсонської області, не видається за можливе, так як робота МЕТІ м. Гола Пристань на даний час не відновлена (тимчасово знаходиться під окупацією РФ).
За результатом розгляду поданої заяви позивача, 22.12.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Первомайської міської ради. Миколаївської області. ОСОБА_2 прийнято рішення про залишення заяви без руху за № 82538736. Підставою для залишення заяви без руху стало подання документів не в повному обсязі, а саме – не надані документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єктів та надано позивачу 30 робочих днів для усунення обставин, що стало підставою для прийняття такого рішення.
Державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Первомайської міської ради, Миколаївської області, Марченко Тетяною Олександрівною не враховано, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 перебуває на окупованій РФ території та зруйнований повністю разом з усіма надвірними спорудами, в тому числі і з «самовільними» забудовами, що містяться в архівній частині Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Для узаконення «самовільних» забудов одним із документів, що подаються до органів державної влади є «Звіт про проведення технічного обстеження». Необхідне обстеження не неможливо здійснити тому усунути недоліки, визначені державним реєстратором, Позивач не в змозі з поважних причин таких, як тимчасова окупація РФ території та повне знищення об`єкта нерухомості.
03.02.2026 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Первомайської міської ради, Миколаївської області. ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №83121679, посилаючись на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141.
Підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій зазначено: після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, а саме заявником не було подано відомостей у встановлений державним реєстратором строк, а саме не надані документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єктів. В архівній частині Реєстру прав власності на нерухоме майно містяться відомості про самовільні забудови, а саме гараж «Д», котельня «І», туалет «Є», сараї «В,Ж,3», душ «Г», збільшення житлової площі на 16,0 кв.м.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням та вважаючи його таким, що порушує матеріальні права, позивач змушена звернутись до суду з цим адміністративним позовом.
Місто Гола Пристань Херсонської області є тимчасово окупованою територією Украіни. відповідно до «Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом від 22.12.2022 року №309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:
Правовий режим на тимчасово окупований території визначається Законом України від 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі – Закон № 1207).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 1207, на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.
Згідно ч. 4 – 6 ст. 11 Закону № 1207 за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.
Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.
На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон № 1952) державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону № 1952, заяву про державну реєстрацію прав може бути залишено без руху у випадку неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.
У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952 підстави для відмови в державній реєстрації прав після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху.
Відповідно до п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, у разі коли документ, що посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, – на підставі відомостей таких носіїв інформації.
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Вирішуючи зазначений спір, суд виходить з наступного:
Законом № 1207 жодних особливостей чи відмінностей у порядку реєстрації права власності на об`єкти нерухомості, які знаходяться на тимчасово окупованій території не передбачено.
Законом № 1952 передбачений обов`язок державного реєстратора про направлення запиту органу, який проводив реєстрації відповідного права до 01.01.2013 року. У цьому випадку, державний реєстратор зазначений обов`язок повністю виконав.
Законом № 1952, не передбачає наслідків у вигляді відмови в проведенні державної реєстрації прав у разі відсутності належної відповіді від органу реєстрації до 01.01.2013 року.
Частина 5 ст. 23 Закону № 1952 надає можливість відмовити у проведенні державної реєстрації прав державному реєстратору саме у разі невиконання заявником вимог про надання відповідних документів. А у цьому випадку, відмова була обумовлена неможливістю підтвердження прав заявника від іншого владного суб`єкта.
Пункт 53 Порядку № 1127 вказує, що в першу чергу наявність права на об`єкти зареєстровані до 01.01.2013 року встановлюється на підставі документа, який посвідчує набуття права власності, і лише, якщо зазначений документ втрачено, реєстрацію права власності можливо провести на підставі відомостей з відповідних реєстрів. З чого можливо зробити висновок, що у разі втрати відомостей з реєстрів, реєстрація права власності можливо провести на підставі оригіналів паперових документів, складених та виданих відповідно до законодавства діючого до 01.01.2013 року.
Законом № 1952 передбачена досить імперативна норма (ст. 29) щодо проведенні реєстрації прав на земельну ділянку, право на яку зареєстровано до 01.01.2013 року, виключно за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. Натомість щодо реєстрації права власності на інші об`єкти нерухомості виключно за умови підтвердження цих прав органами, які здійснювали реєстрації цього права до 01.01.2013 року Законом № 1952 не передбачено, що дає підстави для висновку про можливість такої реєстрації за відсутності підтвердження з реєстрів.
.Законом № 1952 не було покладено обов`язку на власників об`єктів нерухомості права на які зареєстровані до 01.01.2013 року, провести перереєстрацію цих прав у Державному реєстр речових прав на нерухоме майно. Більш того, ч. 3 ст. 3 Закону № 1952 гарантувала визнання цих прав. За таких обставин, позивачка не здійснив перереєстрацію права власності на житловий будинок, діяла правомірно.
Перешкода в отриманні державним реєстратором інформації від органу реєстрації з окупованої територіє є об`єктивно обумовлена, та її усунення жодним чином не залежить від позивачки. Зазначена ситуація не є окремим випадком з ОСОБА_1 , а є системною проблемою щодо прав осіб, права власності яких було зареєстровано до 01.01.2013 року, відомості не були внесені до Державного реєстру прав на нерухому майно, а органи реєстрації та їх архіви залишилися на тимчасово окупованої території.
Разом з тим, Закони № 1952 та № 1207, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, жодним чином не враховують фактор тимчасової окупації та втрати на цих територіях архівів про реєстрації речових прав до 01.01.2013 року, залишаючи в цьому питанні правове регулювання мирного часу.
Державна реєстрації речових прав на нерухоме майно як до 01.01.2013 року, так і після 01.01.2013 року, здійснювалося в порядку визначеному публічної владою. Неспроможність владних суб`єктів зберегти інформацією щодо реєстрації прав власності громадян до 01.01.2013 року, не може бути підставою для обмеження права власності приватної особи. При цьому, фактор військового вторгнення та тимчасової окупації не єдиною обставиною, яка могла призвести до втрати органом реєстрації відомостей про зареєстровані права до 01.01.2013 року (наприклад пожежа). За таких обставин, оскільки владні суб`єкти не зберегли свої носії інформації про зареєстроване право, є несправедливою ситуація, за якою вони не приймають до уваги наявні у особи носії інформації про її зареєстроване право. 
У цьому випадку це свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-1823 від 05.10.1990 року, відповідно до якого позивач стала власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 . Державна реєстрація права власності 1/2 частки житлового будинку була здійснена Херсонським МЕТІ у м. Гола Пристань за реєстровим номером 443 від 05.11.1990 року у відповідності до норм законодавства, діючого на момент придбання нерухомості.
02.09.2004 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВВК № 861040 позивач стала власником іншої 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 . Державна реєстрація права власності 1/2 частки житлового будинку була здійснена реєстратором Херсонського державного бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 443 20.09.2004 року (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4793924 від 20.09.2004 року).
Враховуючи вимоги ст. 377 ЦК України, виключена можливість того, що право власності на житловий будинок належить інший особі.
Суд враховує, що зазначена ситуація не врахована законодавцем, який не передбачив спеціальних правил реєстрації прав на об`єкти, які залишилася на тимчасово окупованих територіях, а також на сьогодні відсутні правові висновки Верховного Суду.
За таких обставин, суд застосовує правовий принцип тлумачення закону на користь особи. Оскільки цей принцип є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини». На необхідність застосування цього принципу та необхідність звернення до нього у сумнівних ситуаціях, неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема у постанові від 10.01.2024 року у справі №240/4894/23.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Первомайської міської ради (вул. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Первомайський район, Миколаївська область, 55213, код ЄДРПОУ 04056575) – задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного ресторатора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Первомайської міської ради Марченко Тетяни Олександрівни від 03.02.2026 року № 83121679.
3. Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Первомайської міської ради здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , а саме житлового будинку, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 .
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Первомайської міської ради (вул. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Первомайський район, Миколаївська область, 55213, код ЄДРПОУ 04056575) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок). 

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 09.07.2026 року.

Суддя О.В. Малих