СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/22038/25
пр. № 2/759/2533/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4-А) до  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
22.09.2025 АТ «Райффайзен Банк» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №010/3767/82/979802 від 13.01.2021 у розмірі 151 159 грн. 33 коп., а також понесені судові витрати.
Позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» обґрунтовує тим, що відповідач 10.08.20220 подав заяву №CMDPI-1117499 про прийняття умов публічної пропозиції банку на отримання банківських послуг. 13.01.2021 за заявою №010/3767/82/979802 сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 59 000 грн. 00 коп. на 48 місяців під 48% річних. ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати обов`язкових платежів, передбачених договором, однак неналежним чином виконував свої обов`язки, внаслідок чого станом на 05.08.2025 утворилася заборгованість у розмірі 151 159 грн. 33 коп.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.
Ухвалою від 26.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
На виконання вимог ухвали судом скеровано сторонам копію ухвали, а відповідачу додатково копію позовної заяви з додатками. Однак скеровані на адресу реєстрації місця проживання відповідача процесуальні документи не отримані останнім у зв`язку із закінченням строку зберігання поштового відправлення у точці видачі.
У постановах від 14.08.2020 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
Суд вважає за необхідне нагадати, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У свою чергу, згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).
До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.
Виходячи зі змісту ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.
Таким чином, суд доходить висновку про належне сповіщення відповідача ОСОБА_1 про розгляд даного провадження, забезпечення останньому можливості скористатися наданим ЦПК України правом на подачу відзиву на позовну заяву, яким останній у наданий судом строк не скористався.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали судової справи, наявні у розпорядженні суду, та оцінивши надані стороною позивача докази у сукупності, доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
22.09.2025 АТ «Райффайзен Банк» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №010/3767/82/979802 від 13.01.2021 у розмірі 151 159 грн. 33 коп., а також понесені судові витрати.
У ході розгляду справи встановлено, що банк і відповідач уклали заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/3767/82/979802 від 13.01.2021 року, згідно з яким банк встановив відповідачу поточний ліміт у розмірі 59 000,00 грн. на 48 місяців під 48,00 % річних. Максимальний ліміт складає 500 000,00 гривень (т. 1 а.с. 12, 13).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Вимогами ст. 1055 ЦК України закріплено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Приписами ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу приписів ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1, 3, ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
В силу приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Вимоги ст. 628 ЦК України закріплюють, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1, 2, ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.
Приписи ч. 4 вказаної статті встановлюють, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
У свою чергу, ч. 1, 2, ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Тобто у даному випадку укладений між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір №010/3767/82/979802 від 13.01.2021 є підставою для виникнення між ними зобов`язань.
У відповідності до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідач ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір №010/3767/82/979802 від 13.01.2021, зобов?язався використати кредит відповідно до умов, повернути його, сплатити проценти та виконати інші зобов?язання відповідно до договору та тарифів банку. Згідно з умовами кредиту відповідач має повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти. Кредит може бути наданий на поточний рахунок відповідача або через кредитний рахунок з подальшим відображенням на поточному рахунку в день видачі кредиту або на наступний робочий день, залежно від часу видачі.
Неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості у розмірі 151 159 грн. 33 коп., стягнути яку просить позивач.
Факт отримання відповідачем грошових коштів за кредитом підтверджується наданою копією виписки по рахунку, що підтверджує переказ та зарахування грошових коштів на рахунок відповідача. Більше того, ОСОБА_1 частково здійснював погашення наявної заборгованості, тобто не заперечував факт укладення кредитного договору, наявність зобов`язань за ним.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування», позивачем було скеровано на адресу відповідача вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за вих. №114/5-708789 від 05.08.2025 року, надавши можливість останньому добровільно (в позасудовому порядку) врегулювати заборгованість протягом 30 днів. Дана вимога була направлена позивачем на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача (відповідно до п.7.12 статті 7 Розділу 1 Правил), однак у визначені у вимозі строки відповідачем не виконана. Електронна пошта Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначена у заяві-договорі про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-304403082 від 29.11.2024, куди і було відправлено досудову вимогу про дострокове погашення кредиту у відповідності до положень Правил (т. 1 а.с. 225).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу приписів ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Враховуючи встановлені у ході судового розгляду обставини, наявність вини відповідача ОСОБА_1 у несвоєчасному виконанні взятих на себе відповідно до кредитного договору №010/3767/82/979802 від 13.01.2021 зобов`язань, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідність його задоволення.
Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача судових витрат суд звертає увагу на таке.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що АТ «Райффайзен Банк», звертаючись до суду із даним позовом, сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. (платіжна інструкція №22816 від 17.09.2025), а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то сплачена сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 202-205, 207, 509, 512, 525, 526, 530, 614, 626-628, 631 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4-А) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити. 
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», код ЄДРПОУ 14305909, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4-А, заборгованість за кредитним договором №010/3767/82/979802 від 13.01.2021 у розмірі 151 159 грн. 33 коп.
Стягнути із із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», код ЄДРПОУ 14305909, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4-А, судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Єросова І.Ю.