ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року 
м. Харків
справа № 629/7626/25
провадження № 22-ц/818/2937/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії - Маміної О.В., Мальований Ю.М.
сторони справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на рішення Лозівського районного суду Харківської області від 30 січня 2026 року ухвалене у складі судді Ткаченко О.А.,-
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» ( надалі ТОВ) звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором №1983224 від 15.02.2020 року, у розмірі 10934,00 грн, також просило вирішити питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,4 грн та 8000,00 грн витрат понесених на правову допомогу.
В обґрунтування своїх вимог ТОВ посилалось на те, що 15.02.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №№1983224 від 15.02.2020 року на підставі та умовах якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 7100,00 грн.07.12.2020 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу за умовами якого первісний кредитор відступив право вимоги до позивача. Зазначає, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору та допустив утворення заборгованості, яка станом на дату звернення до суду становить 10934,00 грн яка складається з тіла кредиту - 7100,00 грн та відсотків - 3834,00 грн.
Рішенням Лозівського районного суду Харківської області від 30 січня 2025 року у задоволені позову ТОВ «Кредит-Капітал» відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивач не довів позовних вимог. А саме, не надав доказів отримання відповідачем грошові коштів за кредитним договором №1983224 у розмірі 10934,00 грн та як наслідок наявність заборгованості за цим договором.
Не погодившись з рішенням суду ТОВ подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив докази що містяться в матеріалах справи що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Зазначає що матеріали справи містять докази на підтвердження того, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Вказує, що оспорюваний Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Кредитором не були би укладені. Зазначає, що відповідачка не довела порушення своїх прав при укладенні кредитного договору та не надав жодних належних і допустимих доказів укладення договору іншою особою або перерахування кредитних коштів не на її рахунок, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Підкреслює, що факт перерахування кредитних коштів підтверджується листом ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 18.07.2025 №5724-ВП, який містить усі істотні реквізити електронного документа, унікальні ідентифікаційні дані транзакції та підтверджує зарахування 15.02.2020 суми 7100,00 грн на платіжну картку відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15.02.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №1983224 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.1.2. вказаного договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором.
Згідно п.1.3., п.1.4. даного договору, сума кредиту складає 7100 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 30 днів.
Відповідно до п.1.5 договору, тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка становить 1,53% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору.
Відповідно до п.1.5.2 стандартна процентна ставка становить 1,80% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та в межах нового строку, якщо відбулося продовження строку кредитування відповідно до п.4.1-4.6 Договору.
Відповідно до п.2.1. Кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну карту споживача № НОМЕР_1 або іншу платіжну карту вказану споживачем в особистому кабінеті.
Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора М173749 введеного 15.02.2020 року о 21:32:05 год.
Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №1983224 від 15.02.2020 вбачається графік платежів який також підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора М173749 введеного 15.02.2020 року о 21:32:05 год.
Вказане також підтверджується довідкою про ідентифікацію відповідача відповідно до змісту якої вбачається що одноразовий ідентифікатор М173749 було відправлено позичальнику 15.02.2020 року о 21:32:05 год. на номер телефону НОМЕР_2 .
Відповідно до листа ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 18.07.2025 №5724-ВП підтверджується що 15.02.2020 було успішно здійснено переказ коштів на суму 7100,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_3 , код авторизації 383415, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-5576370.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Авенту Україна» вбачається що за ОСОБА_1 за кредитним договором №1983224 від 15.02.2020 обліковується заборгованість у розмірі 10934,00 грн яка складається з тілка кредиту - 7100,00 грн та відсотків - 3834,00 грн.
07.12.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №ККАУ-07122020, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Зі змісту витягу з реєстру боржників вбачається під номером 1807 боржник ОСОБА_1 , кредитний договір №1983224 від 15.02.2020, сума заборгованості - 10934,00 грн
Відповідно до платіжного доручення №20635 від 07.12.2020 року вбачається що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти в сумі 667472,80 в якості оплати за компенсацію за придбання (відступлення) права вимоги згідно п.7.1 договору відступлення права вимоги №ККАУ-07122020 від 07.12.2020.
14.10.2025 року ТОВ «Фк «Кредит-Капітал» направило на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу в якій останній запропоновано сплатити заборгованість в сумі 10934,00 грн на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та роз`яснено, що у випадку невиконання вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» буде ініційовано заходи щодо стягнення заборгованості в судовому порядку.
Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент, а саме споживач послуг банку, лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони не досягли б згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
За обставинами даної справи позичальник (відповідач ОСОБА_1 ) шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора М173749, отриманого від позивача на укладення кредитного договору №1983224 від 15.02.2020 тобто договір вважається укладеними у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх їх істотних умов.
Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем підписано особисто, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. Відповідач під час укладення кредитного договору, ознайомився з його текстом та істотними умовами кредитування а саме: сумою кредиту, процентною ставкою, строком кредитування, графіком платежів та порядком погашення заборгованості, що підтверджується особистим підписом позичальника. Оскільки, кредитний договір був підписаний відповідачем без будь-яких застережень, та відповідач не факту його підписання, суд приходить до висновку, що остання погодилася з його умовами та зобов`язалася виконувати їх.
Факт видачі кредитних коштів позичальнику підтверджується інформацією наданої ТОВ ФК"Вей Фор Пей", датованої 18.07.2025 року відповідно до якої 15.02.2020 року за допомогою платіжної системи ТОВ ФК"Вей Фор Пей" на виконання кредитного договору №№1983224 від 15.02.2020 на картковий рахунок клієнта за № НОМЕР_3 були перераховано грошові кошти в сумі 7100,00 грн.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного суду які викладені у постанові від 12 лютого 2025 року по справі 679/1103/23 в яких викладено що довідка про перерахування за допомогою платіжної системи кредиту на вказану позичальником картку є належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів.
Доводи сторони відповідача щодо не підтвердження належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів, апеляційним судом до уваги не приймається оскільки зазначене суперечить наявним в матеріалам справи доказам та власним поясненням відповідача зроблених у суді першої інстанції. 
Крім того колегія суддів зазначає що відповідно до п.2.1 кредитного договору визначено що кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну карту споживача № НОМЕР_1 або іншу платіжну карту вказану споживачем в особистому кабінеті. Тобто у апеляційного суду немає сумнівів щодо належності вказаної карти відповідачу оскільки вона сама вказала такий платіжний засіб під час укладення кредитного договору. Матеріали справи не містять доказі того що відносно ОСОБА_1 вчинялись шахрайські дія, докази звернень до правоохоронних органів відповідача відсутні так і відсутні докази того що зазначені персональні дані відповідача були використані третіми особами.
Щодо листа відповіді АТ КБ ПриватБанк на запит щодо належності платіжного інструменту відповідачу колегія суддів зазначає, що вказана у листі платіжна карта відрізняється за номером від вказаної у кредитному договору а отже не стосується даної справи та не є належним доказом по справі а тому не приймається колегією суддів до уваги.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Колегія суддів вважає доведеним позивачем перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором №1983224 від 15.02.2020, що підтверджується, зокрема: копією договору факторингу №ККАУ-07122020 від 07.12.2020; копією акту приймання-передачі реєстру боржників за факторингу ККАУ-07122020 від 07.12.2020, копією витягу з реєстру боржників від до Договору факторингу ККАУ-07122020 від 07.12.2020, копією платіжного доручення №20635 від 07.12.2020. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу №ККАУ-07122020 від 07.12.2020 року.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Відповідно до статті 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фк «Кредит-Капітал» надало розрахунок заборгованості відповідно до змісту якого вбачаєте що за ОСОБА_1 за кредитним договором №1983224 від 15.02.2020 обліковується заборгованість у розмірі 10934,00 грн яка складається з тілка кредиту - 7100,00 грн та відсотків - 3834,00 грн.
Згідно п.1.3., п.1.4. даного договору, сума кредиту складає 7100 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 30 днів.
Відповідно до п.1.5 договору, тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка становить 1,53% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору.
Відповідно до п.1.5.2 стандартна процентна ставка становить 1,80% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та в межах нового строку, якщо відбулося продовження строку кредитування відповідно до п.4.1-4.6 Договору.
Відповідно до п.4.1.-4.3. передбачено що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів зазначену у п.1.4 договору якщо позивач ініціює таке продовження шляхом спати на користь Товариства коштів у розмірі не менше ніж сума нарахованих та несплачених відсотків, та за умови наявності заборгованості за кредитом не менше 400,00 грн.
Відповідно до п.4.4-4.6. у випадку акцептування Товариством пропозиції споживача на продовження строку дії кредитного договору, така відповідь направляється споживачу на номер мобільного телефону або електронної адреси або в особистому кабінеті споживча із зазначенням нової дати повернення кредиту.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 здійснила оплати усіх нарахованих процентів, що були нараховані за період з 15.02.2020 року по 15.03.2020 року у сумі 3258,00 грн, тобто вчинила дії щодо продовження строку кредитного договору, проте в матеріалах справи відсутні докази акцептування такого продовження первісним кредитором та відсутні докази надсилання акцепту на таку пропозицію відповідачу на номер телефону або електронну пошту а також відсутні докази повідомлення споживача про нову дату повернення кредиту.
Крім того колегія судів зазначає що форма волевиявлення клієнта на реалізацію передбаченого пунктом 4.4-4.6 договору права на пролонгацію договором не передбачена. За змістом вказаних умов договору, клієнт отримує право на пролонгацію у разі повної оплати нарахованих процентів. Проте, оплата нарахованих процентів як активна дія це також і обов`язок клієнта за договором. Сам факт сплати процентів не є достатнім доказом волевиявлення позичальника на продовження строку кредитування, оскільки сплата процентів є самостійним обов`язком позичальника за договором. Ототожнення кредитором виконання обов`язку зі сплати процентів із волевиявленням на пролонгацію призводить до безпідставного продовження строку кредитування та нарахування додаткових процентів.
З умов вказаного договору слідує, що його сторони, у разі укладення такого договору, не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом.
Отже колегія судів приходить до обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення протиправно нарахованих ТОВ процентів за кредитним договором. Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у сумі 7100,00 грн.
Враховуючи викладене позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 7100,00 грн, що становить виключно тіло кредиту з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру дисконтної та базової відсоткової ставки за кожен день прострочення та періоду кредитування.
Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 3, 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає частковому задоволенню а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №1983224 від 15.02.2020 у розмірі 7100,00 грн.
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у cправі № 922/3289/21.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Лозівського районного суду Харківської області від 30 січня 2026 року то додаткове рішення Лозівського районного суду Харківської області від 10.03.2026 також слід скасувати.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2422,40 грн. та апеляційної скарги 3633,60 грн а всього 6056,00 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (64,93%) з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 3932,16 грн.
Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст.137ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу в суді першої інстанції представником позивача було додано договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 року та акт №38 наданих послуг від 08.10.2025 року відповідно до якого вбачається що сума наданих адвокатом послуг становить 8000,00 грн.
Крім того в суді першої інстанції представником відповідача на підтвердження понесення своїх витрат на правову допомогу було долучено копію договору про надання професійної правничої допомоги від 01.12.2025, додаток до вказаного договору від 30.01.2026, акту надання послуг від 30.01.2026, квитанцію про оплату послуг адвокату від 30.01.2026 та Рішення про розгляд звернення адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару від 21.07.2021. Згідно вказаних доказів витрати відповідача на правову допомогу становлять 14000 грн.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, при розгляді даної справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, судова колегія прийшла до висновку що справедливим та співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Юніт-Капітал» 1000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - задовольнити частково.
Рішення Лозівського районного суду Харківської області від 30 січня 2025 року та додаткове рішення Лозівського районного суду Харківської області від 30 січня 2026 року10 березня 2026 року - скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за кредитним договором №1983224 від 15.02.2020 року у розмірі 7100 (сім тисяч сто) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) судовий збір в розмірі 3932 (три тисячі дев`ятсот тридцять дві) гривні 16 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:   О.Ю. Тичкова

Судді:    О.В. Маміна 

Ю.М. Мальований