ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/2073/24 

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108 
Господарський суд Київської області 

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Жиган А.О., розглянув матеріали справи
за позовом Виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області 
08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 21, код ЄДРПОУ 0290999622 (код ЄДРПОУ Київської обласної прокуратури 02909996)
в інтересах держави в особі позивача: 
Бориспільської районної державної адміністрації Київської області 
08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, буд. 74, код ЄДРПОУ 24209740
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ"
08552, Київська обл., Фастівський р-н, с. Триліси, вул. Короленка, буд. 7, код ЄДРПОУ 34501857
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача
Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9 – А, код ЄДРПОУ 44768034
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД"
04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, буд. 10-А, код ЄДРПОУ 35378489
2) Пристоличної сільської ради 
08325, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул. Фестивальна, буд. 39, код ЄДРПОУ 04527520
про витребування земельних ділянок
за участі представників учасників справи:
прокурора: Білоконь І.А., службове посвідчення №069065 видане 01.03.2023;
позивача: не з`явився;
відповідача: Бойко Ю.М., ордер на надання правничої допомоги серія ВІ №1259058 від 19.11.2024, посвідчення адвоката №3594 від 21.07.2020;
третьої особи – 1: не з`явився;
третьої особи – 2: Амельохін А.А., посвідчення адвоката №4187 видане 04.04.2023, ордер на надання правничої допомоги серія ВІ № 1334862 від 17.09.2025;
третьої особи – 3: не з`явився;

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1101/24 від 05.08.2024) Виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі позивача: Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" про витребування земельних ділянок.
Прокурором у позовній заяві також заявлене залучення третьої осіби, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9 – А, код ЄДРПОУ 44768034).
Позовні вимоги прокурора обґрунтовані незаконним заволодінням Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" земельними ділянками лісогосподарського призначення з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013, 3220888000:03:001:0014, у зв`язку з чим, вони заявляються до витребування на користь держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації, також заявляється про відшкодування витрат на сплату 3028,00 грн судового збору.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду, залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №911/2073/24 за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 15.10.2024 о 14:00, залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та встановлено процесуальні строки учасникам справи.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№10798/24 від 02.10.2024) у якому заявлені клопотання про залишення позову без руху, застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності та про відмову в задоволенні позову.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшла заява (вх.№10858/24 від 03.10.2024) про надання додаткових пояснень щодо залишення позовної заяви без руху.
За наслідками розгляду клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, що міститься у відзиві (вх.№10798/24 від 02.10.2024) та додаткових поясненнях (вх.№10858/24 від 03.10.2024), суд дійшов таких висновків.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.10.2024 відкладено розгляд питання про залишення позову без руху до підготовчого засідання у справі 15.10.2024 о 14:00.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшла заява (вх.№11383/24 від 14.10.2024) про надання додаткових пояснень у справі.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від прокурора надійшла заява (вх.№11397/24 від 15.10.2024) з процесуальних питань (пояснення).
У підготовче судове засідання 15.10.2024 з`явився представник відповідача та прокурор, представники позивача та третіх осіб не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Під час підготовчого судового засідання 15.10.2024 судом повторно перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишив позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2024 (повний текст складений 24.10.2024) позовну заяву залишено без руху, зобов`язано прокурора усунути недоліки позовної заяви шляхом доплати судового збору за подання позову на суму 137126,45 грн і докази такої доплати надати суду та встановлено строк на таке усунення.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від прокурора надійшла заява (вх.№8528 від 29.10.2024) про продовження строку виконання ухвали.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від прокурора надійшла заява (вх.№12173/24 від 30.10.2024) про усунення недоліків позовної заяви.
У підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” від відповідача надійшла заява (вх.№12181/24 від 31.10.2024) про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2024, якою позовну заяву залишено без руху, встановлено строк прокурору на усунення недоліків позовної заяви шляхом доплати судового збору за подання позову на суму 137126,45 грн - 5 днів з дня вручення даної ухвали, що з урахуванням доставлення цієї ухвали до електронного кабінету прокурора 24.10.2024, становить строк до 29.10.2024, прокурором 29.10.2024 подана суду заява про продовження цього строку, а 30.10.2024 - надані докази усунення недоліків позовної заяви шляхом доплати судового збору за подання позову на суму 137126,45 грн (платіжна інструкція №3168 від 28.10.2024).
Беручи до уваги пояснення прокурора та надані ним докази, незначне порушення спірного строку та подання заяви про його продовження відповідно до вимог частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України- до закінчення цього строку, те, що прокурор подав платіжний документ для доплати судового збору до Державної казначейської служби України у встановлений судом строк, що грунтувалось на його легітимних очікуваннях про зарахування цих коштів не пізніше наступного для, що у межах спірного строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви прокурора (вх.№8528 від 29.10.2024) та продовження строку на усунення недоліків позовної заяви.
Заперечення відповідача не спростовують вищевказаних висновків суду про поважність причин пропуску спірного строку, а строки, що встановлені судом, як спірний, за частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України не містять присічних, на відміну від строків, що встановлені законом і поновлюються в порядку частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України якщо суд визнає причини їх пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За наданим прокурором доказом - платіжною інструкцією №3168 від 28.10.2024 на суму 137126,45 грн, прокурором усунуті недоліки позову, що встановлені ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2024.
Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.
Зважаючи на вказане, ухвалою Господарського суду Київської області від 07.11.2024 заяву прокурора (вх.№8528 від 29.10.2024) про продовження строку на усунення недоліків позову на виконання ухвали від 15.10.2024 задоволено, продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви, призначене підготовче засідання у справі на 05.12.2024.
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від прокурора надійшла заява про забезпечення позову (вх.№ 9569 від 04.12.2024).
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на заяву прокурора про забезпечення позову (вх.№ 11891/24 від 05.12.2024).
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про застосування штрафу (вх.№ 11892/24 від 05.12.2024).
У підготовче засідання 05.12.2024 з`явились прокурор та представник відповідача, представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.12.2024 відкладено підготовче засідання у справі №911/2073/24 на 28.01.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.12.2024 задоволено заяву прокурора про забезпечення позову (вх.№ 9569 від 04.12.2024).
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№14661/24 від 24.12.2024).
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від прокурора надійшла відповідь відзив (вх.№119/25 від 07.01.2025).
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№811/25 від 21.01.2025).
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про витребування доказів (вх.№ 873/25 від 22.01.2025).
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про залишення справи без руху (вх.№ 1170/25 від 28.01.2025).
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про витребування доказів (вх.№ 1177/25 від 28.01.2025).
У судове засідання 28.01.2025 з`явився прокурор та представник відповідача, представники позивача, третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.02.2025 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 25.02.2025 о 16:20.
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання (вх.№2144/25 від 14.02.2025) про витребування доказів.
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання (вх.№2568/25 від 25.02.2025).
У підготовче засідання 25.02.2025 з`явився прокурор та представник відповідача; представники позивача, третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом.
У підготовчому засіданні прокурорм заявлено усне клопотання про відкладення розгляду клопотання відповідача про долучення доказів (вх.№ 2568/25 від 25.02.2025) для надання прокурору часу на ознайомлення з цим клопотанням.
У підготовчому засіданні судом розглянуто клопотання відповідача (вх.№873/25 від 22.01.2025) про витребування доказів.
Вказане клопотання обгрунтоване тим, що докази, які долучені прокурором до позову, подані суду у копіях, які не завірені належним чином.
Згідно з частиною 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Відповідно до частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
З огляду на відповідність клопотання відповідача (вх.№873/25 від 22.01.2025) про витребування доказів вимогам частин 2, 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення та витребування у прокурора до наступного судового засідання:
1) належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи:
- державних актів на право власності на земельні ділянки серії КВ №111502, КВ №111503, КВ №111504, КВ №111505, КВ №111506, КВ №111507, КВ №111508, КВ №071981, КВ №071982, КВ №071983, КВ №071984, ЯЕ №613497, ЯД №781577;
- договору купівлі-продажу від 22.12.2004 серія ВВТ №350083, від 22.12.2004 серія ВВТ №350084, від 22.12.2004 серія ВВТ №350085, від 22.12.2004 серія ВВТ №350086, від 22.12.2004 серія ВВТ №350087, від 22.12.2004 серія ВВТ №350088, від 22.12.2004 серія ВВТ №350089, від 22.12.2004 серія ВВТ №350090, від 22.12.2004 серія ВВТ №350091, від 22.12.2004 серія ВВТ 350092, від 29.12.2004 серія ВВТ №667125;
- договорів купівлі-продажу від 16.05.2007;
- заяви ОСОБА_1 від 26.10.2015 №1125;
- листа Бориспільської окружної прокуратури від 24.04.2024 №51- 2123вих-24;
- листа Бориспільської районної державної адміністрації від 26.04.2024 №2757-24;
- листа Київської обласної прокуратури від 12.07.2023 №15/1-779вих23;
- листа Бориспільської районної державної адміністрації від 02.08.2023 №48/07-46/2660;
- листа Київської обласної військової адміністрації від 10.07.2023 №6659/03/09.02-N/2023;
- запиту Бориспільської окружної прокуратури від 10.06.2024 №51-3007вих-24;
- листа Пристоличної сільської ради від 13.06.2024 №02-14/1235/2024 з додатками;
- листа ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області від 21.06.2024 №10-10-0.3-6038/2-24 з додатками;
- Викопіювання з планшету №1 Вишеньківського лісництва лісовпорядкування 1993 року – Схема розміщення лісової земельної ділянки, на яку припинено право користуванн на підставі рішення Щасливської сільської ради від 21.02.2004 року №153.12-16ХХLV;
- протоколу технічної наради з розгляду виробничих питань, пов`язаних з проведенням розширеного безперервного лісовпорядкування і оновлення матеріалів по лісогосподарських підприємствах Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» від 12.12.2002;
- протоколу другої лісогосподарської наради від 14 квітня 2005 року з розгляду проекту організації і розвитку лісового господарства Бориспільського держлісгоспу Київської області на 2004-2013 роки (складний за результатами розширеного безперервного лісовпорядкування 2003 року);
2) оригінали для огляду у судовому засіданні 25.03.2025 та належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи:
- листа Бориспільського держлісгоспу від 05.11.2003 №174;
- листа ВО «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483 з додатками;
- Фрагменту з публічної кадастрової карти з нанесеними межами Бориспільського лісгоспу Вишеньківського лісництва кварталу №1 за даними лісовпорядкування 2003 року та межами земельної ділянки.
Також судом розглянуте клопотання відповідача (вх.№2144/25 від 14.02.2025) про витребування у прокурора доказів: вирок у кримінальній справі 47-660; ухвалу суду або постанову суду про закриття кримінальної справи 47-660; постанови органу досудового слідства про закриття кримінальної справи 47-660; обвинувальний висновок у кримінальній справі 47-660.
Вказане клопотання обгрунтоване тим, що у кримінальній справі 47-660 встановлювались обставини законності рішення Щасливської сільської ради від 21.02.2004 №153.12-16ХХLV, на підставі якого спірні у даній справі земельні ділянки були вилучені з державної власності.
У зв`язку із відповідністю клопотання відповідача (вх.№2144/25 від 14.02.2025) про витребування у прокурора доказів вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України і того, що обставини, для встановлення яких витребовуються докази, підлягають встановленню під час розгляду даної справи, з огляду на предмет та підстави позову, суд дійшов висновку про задоволення вказаного клопотання.
Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 183 Господарського процесуального кодексу України суд може оголосити перерву у підготовчому засіданні у разі необхідності, зокрема у випадках витребування нових (додаткових) доказів.
З огляду на вказане, у підготовчому засіданні оголошена перерва до 25.03.2025 о 16:40.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.02.2025 клопотання відповідача (вх.№873/25 від 22.01.2025) про витребування доказів задоволено, витребувано у прокурора до наступного судового засідання письмові докази, що є додатками до позовної заяви за переліком клопотання відповідача про витребування доказів (вх.№873/25 від 22.01.2025), усне клопотання прокурора про відкладенння розгляду клопотання відповідача про долучення доказів (вх. № 2568/25 від 25.02.2025) для надання прокурору часу на ознайомлення з цим клопотанням задоволено, клопотання відповідача (вх.№2144/25 від 14.02.2025) про витребування доказів задоволено, витребувано у прокурора процесуальний документ, яким закінчився розгляд справи 47-660, відкритої у період з 2004 по 2005 роки, а саме: вирок у кримінальній справі 47-660; ухвалу суду або постанову суду про закриття кримінальної справи 47-660; постанови органу досудового слідства про закриття кримінальної справи 47-660; обвинувальний висновок у кримінальній справі 47-660 та повідомлено учасників справи №911/2073/24, що підготовче засідання відбудеться 25.03.2025 о 16:40, за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108, у Господарському суді Київської області (зал судових засідань № 2).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Державного підприємства «Ліси України» надійшла заява (вх. № 3872/25 від 21.03.2025) про відкладення розгляду справи.
Через канцелярію Господарського суду Київської області від Київської обласної прокуратури надійшов лист (вх.№2195/25 від 24.03.2025).
Через канцелярію Господарського суду Київської області від Бориспільської окружної прокуратури надійшла заява (вх.№2196/25 від 24.03.2025) на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 25.02.2025 у справі №911/2073/24 про долучення належних чином засвідчених копій до матеріалів справи.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Бориспільської окружної прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№3968/25 від 25.03.2025).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшла заява про відкладення (перенесення) розгляду справи (вх.№4016/25 від 25.03.2025).
У судове засідання 25.03.2025 з`явився прокурор, представники позивача, представник відповідача, третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом.
У судовому засіданні судом розглянуті клопотання третьої особи (вх. № 3872/25 від 21.03.2025) та відповідача (вх.№4016/25 від 25.03.2025) про відкладення (перенесення) розгляду справи.
З метою надання сторонам можливості для повної реалізації своїх процесуальних прав та неможливістю вчинення всіх дій, визначених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.03.2025 відкладено підготовче засідання у справі №911/2073/24 на 22.04.2025 о 16:40.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (вх.№3743/25 від 22.04.2025).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№5438/25 від 22.04.2025).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшла зустрічна позовна заява (вх.№5608/25 від 22.04.2025).
У підготовче засідання 22.04.2025 з`явився прокурор та представник відповідача; представники позивача, третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом.
У підготовчому засіданні судом розглянуто клопотання відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" про долучення доказів (вх. № 2568/25 від 25.02.2025).
Ухвалою, із занесенням до протоколу судового засідання, без оформлення окремим документом, суд постановив про задоволення клопотання відповідача про поновлення строку для подання доказів та прийняття їх судом, у зв`язку із відповідністю частині 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач обґрунтував об`єктивність підстав, що призвели до порушення строку, а заперечення прокурора зводяться до оцінки доказів, що здійснюється під час розгляду справи по суті та задовольнив клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" про долучення доказів (вх. № 2568/25 від 25.02.2025).
22.04.2025 у підготовчому засіданні суд розглянув клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (вх.№3743 від 22.04.2025) на стороні відповідача.
З огляду на зміст спірних правовідносин, у зв`язку з тим, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки Пристоличної сільської ради (08325, Київська область, Бориспільський район, село Щасливе, вулиця Фестивальна, буд. 39, код ЄДРПОУ 04527520), з огляду на те, що позов прокурора грунтується на незаконності рішення Щасливської сільської ради, правонаступником якої є Пристолична сільська рада, суд дійшов висновку про наявність підстав для залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Також розпочато розгляд додаткових письмових пояснень відповідача (вх.№ 5438/25 від 22.04.2025).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.04.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (вх.№3743 від 22.04.2025) на стороні відповідача задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Пристоличну сільську раду, витребувано у Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на наступне судове засідання оригінал листа Бориспільського держлісгоспу від 05.11.2003 №174 для огляду, відкладено на наступне судове засідання розгляд письмових пояснень відповідача від 22.04.2025 та відкладено підготовче засідання у справі №911/2073/24 на 27.05.2025 о 16:20.
Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від прокурора надійшла заява (вх.6117/25 від 07.05.2025).
Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від прокурора надійшла заява (вх.7174/25 від 26.05.2025).
Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від відповідача надійшло клопатання про залишення справи без руху (вх.7248/25 від 27.05.2025).
У підготовче засідання 22.04.2025 з`явився прокурор та представник відповідача; представники позивача, третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
У підготовчому засіданні судом розглянуто клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" про поновлення строку на подання доказів та відповідне долучення до матеріалів справи доказів (вх.5438/25 від 22.04.2025).
Ухвалою, із занесенням до протоколу судового засідання, без оформлення окремим документом, суд постановив про задоволення такого клопотання, що міститься в письмових поясненнях (вх.№5438/25 від 22.04.2025) про поновлення строку на подання доказів та відповідне долучення до матеріалів справи доказів, у зв`язку із відповідністю такого клопотання частині 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а саме: обгрунтування поважності причин пропуску строку, оскільки докази отримані після закінчення встановленого строку.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, коли питання, визначені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.
З метою надання сторонам можливості для повної реалізації своїх процесуальних прав та неможливістю вчинення всіх дій, визначених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання у справі.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.05.2025 надано прокурору дозвіл на подання додаткових пояснень з питання клопотання відповідача про залишення справи без руху, відкладено розгляд клопотання відповідача про залишення справи без руху (вх.№7242/25 від 27.05.2025) на наступне судове засідання, відкладено підготовче засідання у справі №911/2073/24 на 24.06.2025 о 15:20.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Бориспільської окружної прокуратури надійшли пояснення у справі (вх.№7925/25 від 09.06.2025).
У підготовче засідання 24.06.2025 з`явився прокурор та представник відповідача; представники позивача, третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
У судовому засідання судом розглянуто клопотання відповідача про залишення справи без руху (вх.7242/25 від 27.05.2025).
Ухвалою суду, без оформлення окремим документом, із занесенням до протоколу судового засідання, за результатом розгляду клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, суд постановив відмовити у задоволенні вказаного клопотання відповідача, у зв`язку з тим, що Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" від 12.03.2023 №4292-IX, яким також внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, доповнено статтю 164 Господарського процесуального кодексу України частиною 6, якою відповідач і обґрунтовує своє клопотання, не передбачає зворотньої дії в часі для норм, які змінені в Господарському процесуальному кодексі України, в тому числі, для цієї норми, відтак, позов прокурора, який поданий до набрання чинності вказаними змінами, не має відповідати вимогам, що встановлені частиною 6 статті 164 Господарського процесуального кодексу України після відкриття провадження у цій справі, відтак, у суду відсутні повноваження залишити позов без руху з цих підстав і вимагати усунення недоліків позову, яких не існувало на час подання цього позову до суду, з урахуванням того, що процесуальна норма, за загальним правилом, не має зворотньої дії у часі.
У підготовчому засіданні 24.06.2025 судом, відповідно до пункту 15 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів при розгляді справи по суті, вчинено інші дії, передбачені частиною 2 статті 182 цього Кодексу, відповідно до обставин справи, у суду відсутні підстави для відкладення підготовчого засідання або оголошення у ньому перерви, сторонами не вказано про бажання реалізувати будь-які процесуальні права на цій стадії процесу, не заявлено клопотань про відкладення підготовчого засідання.
Згідно з частинами 2, 5 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.06.2025 закрито підготовче провадження у справі №911/2073/24, призначено справу до розгляду по суті на 29.07.2025 о 16:20.
У судове засідання 29.07.2025 з`явився прокурор та представник відповідача; представники позивача, третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
У судовому засіданні 29.07.2025 представник відповідача заявив усне клопотання про повернення на підготовчу стадію розгляду справи та залишення без руху позовної заяви, у зв`язку із невнесенням прокуратурою на депозитний рахунок суду вартості земельних ділянок, що витребовуються.
Враховуючи вказане клопотання, судом встановлений відповідачу письмовий порядок подання цього клопотання з наведенням відповідного обгрунтування - у строк до 31.07.2025, а також наданий іншим учасникам справи дозвіл подати письмові пояснення на це клопотання відповідача - у строк до 08.08.2025, з вказаною метою у судовому засіданні оголошено перерву до 14.08.2025 о 10:00, відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.07.2025 встановлено відповідачу порядок подання клопотання про повернення на підготовчу стадію розгляду справи та залишення без руху позовної заяви у письмовій формі - у строк до 31.07.2025, надано учасникам справи дозвіл подати письмові пояснення на клопотання відповідача про повернення на підготовчу стадію розгляду справи та залишення без руху позовної заяви, повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи № 911/2073/24 по суті відбудеться 14.08.2025 о 10:00.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшло клопотання (вх.№ 10693/2025 від 01.08.2025) про повернення розгляду справи на стадію підготовчого провадження.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від прокуратури надійшли письмові пояснення (вх. № 11182/2025 від 13.08.2025).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшло клопотання (вх. № 11189/2025 від 14.08.2025) про відкладення розгляду справи.
У судове засідання 14.08.2025 представники учасників судового процесу не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.08.2025 відкладено судове засідання з розгляду справи №911/2073/24 по суті на 18.09.2025 о 12:00.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшли додаткові пояснення (вх. №12785/2025 від 17.09.2025).
У судове засідання 18.09.2025 з`явився прокурор, представник відповідача та представник третьої особи-2, представники позивача та третьої особи-1 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
У судовому засіданні 18.09.2025 суд, із занесенням до протоколу судового засідання, постановив ухвалу про залишення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" (вх. № 10693/2025 від 01.08.2025) про повернення розгляду справи на стадію підготовчого провадження - без розгляду, у зв`язку із тим, що відповідач не підтримує подане ним клопотання.
У судовому засіданні 18.09.2025 представники учасників справи оголосили вступні слова та надали всі запитання до вступних слів, перехід до стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів вирішено здійснити на наступному судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд оголосив перерву у судовому засіданні до 16.10.2025 об 11:30.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2025 повідомлено учасників справи про судове засідання з розгляду справи № 911/2073/24 по суті 16.10.2025 об 11:30.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Бориспільської окружної прокуратури надійшли пояснення (вх. №14244/2025 від 14.10.2025).
Через канцелярію Господарського суду Київської області від Київської обласної прокуратури надійшла заява про відкладення розгляду справи (вх. №6403/25 від 16.10.2025).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшли додаткові пояснення (вх. №14341/2025 від 16.10.2025).
У судове засідання 16.10.2025 з`явились представники відповідача та третьої особи -2; прокурор, представник позивача, представник третьої особи -1, представник третьої особи - 3 не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися судом.
У судовому засіданні 16.10.2025 судом розглянуто усне клопотання представника третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД" про визнання судом явки прокурора у судове засідання обов`язковою, оскільки його відсутність перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.
З огляду на предмет спору, наявні в матеріалах справи докази та встановлений судом порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів під час розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що нез`явлення прокурора в судові засідання перешкоджає вирішенню спору, а тому суд постановив визнати обов`язковою явку в наступне судове засідання та викликати в це засідання прокурора у справі № 911/2073/24, представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" (відповідача), представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД" (третьої особи-2), явку представників інших учасників справи суд обов`язковою не визнає.
Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд оголосив перерву у судовому засіданні до 13.11.2025 об 11:30.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.10.2025 розгляд клопотання відповідача про долучення доказів, що містяться у додаткових поясненнях у справі (вх. №14341/25 від 16.10.2025) відкладено на наступне судове засідання. Роз`яснено відповідачу, що питання долучення до матеріалів справи письмових доказів, які складені іноземною мовою, будуть вирішуватись судом в разі надання відповідачем нотаріально посвідченого перекладу цих доказів українською мовою. Визнано обов`язковою явку в наступне судове засідання та викликати в це засідання прокурора у справі № 911/2073/24, представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" (відповідача), представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД" (третьої особи-2). Явку представників інших учасників справи суд обов`язковою не визнано.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшла заява про долучення доказів (вх.№ 15749/2025 від 11.11.2025).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від прокурора надійшли пояснення (вх.№ 15851/2025 від 12.11.2025).
У судове засідання 13.11.2025 з`явився прокурор, представник відповідача та представник третьої особи-2, представники позивача, третьої особи-1, третьої особи -3 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про оголошення перерви у судовому засіданні до 18.12.2025 о 12:30 відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.11.2025 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи № 911/2073/24 по суті відбудеться 18.12.2025 о 12:30.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 17648/2025 від 16.12.2025).
У судове засідання 18.12.2025 з`явився прокурор, представник відповідача та представник третьої особи-2; представники позивача, третьої особи-1, третьої особи -3 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про оголошення перерви у судовому засіданні до 05.02.2026 о 10:00 відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2025 повідомлено учасників справи про судове засідання з розгляду справи № 911/2073/24 по суті 05.02.2026 о 10:00.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 1845/2026 від 03.02.2026).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Бориспільської окружної прокуратури надійшли пояснення (вх. №2007/2026 від 05.02.2026).
У судове засідання 18.12.2025 з`явився прокурор, представник відповідача та представник третьої особи-2; представники позивача, третьої особи-1, третьої особи-3 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про оголошення перерви у судовому засіданні до 05.03.2026 об 11:00 відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2026 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи № 911/2073/24 по суті відбудеться 05.03.2026 об 11:00.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Бориспільської окружної прокуратури надійшла заява (вх. № 3708/2026 від 04.03.2026).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшла письмова промова у судових дебатах (вх. №3764/2026 від 05.03.2026).
У судове засідання 05.03.2026 з`явився прокурор, представник відповідача та представник третьої особи-2; представники позивача, третьої особи-1, третьої особи-3 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
У судовому засіданні суд, без оформлення окремим документом, із занесенням до протоколу судового засідання, ухвалив: надати сторонам дозвіл на подання письмових пояснень щодо практики Верховного Суду у подібних правовідносинах - у строк до 13.03.2026.
Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про оголошення перерви у судовому засіданні до 19.03.2026 о 10:00 відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Бориспільської окружної прокуратури надійшли додаткові пояснення (вх. № 4076/26 від 10.03.2026).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшли додаткові пояснення (вх. №4328/26 від 16.03.2026).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" надійшли додаткові пояснення (вх. №4329/26 від 16.03.2026).
У судове засідання 19.03.2026 з`явився прокурор, представник відповідача та представник третьої особи-2; представники позивача, третьої особи-1, третьої особи-3 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом.
У судовому засіданні 19.03.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд

встановив:

Правовідносини сторін

Предметом спору у даній справі є земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014, розташовані на території Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, право власності на які зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ».
Спір виник у зв`язку із заявленням прокурором вимоги про витребування вказаних земельних ділянок на користь держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області як земельних ділянок, які, за доводами прокурора, належать до земель лісогосподарського призначення державної власності, а їх вибуття відбулося з порушенням вимог земельного та лісового законодавства.
Спірні правовідносини пов`язані із заявленими прокурором обставинами вибуття земельних ділянок із державної власності, подальшою передачею земель до земель запасу сільської ради, формуванням земельних ділянок, набуттям права приватної власності фізичними особами та подальшим переходом права власності на такі земельні ділянки до інших осіб, у тому числі, до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ».
За своїм характером спірні правовідносини є речово-правовими та стосуються наявності або відсутності правових підстав для перебування спірних земельних ділянок у приватній власності та можливості їх витребування на користь держави.
З огляду на предмет та підстави заявленого позову, суд розглядає спір у межах вимоги про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння в порядку статті 387 Цивільного кодексу України та не вирішує питання дійсності правочинів, рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, а також скасування державної реєстрації прав, які не є самостійним предметом позову у даній справі.

Аргументи прокурора

Прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, заявляє про витребування на користь держави з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» земельних ділянок лісогосподарського призначення з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014, які, за твердженням прокурора, вибули з державної власності з порушенням вимог земельного та лісового законодавства. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні земельні ділянки є землями лісогосподарського призначення державної власності, які перебували у користуванні Державного підприємства «Бориспільський лісгосп», а їх передача до земель запасу Щасливської сільської ради та подальша приватизація здійснені органом місцевого самоврядування за відсутності відповідних повноважень. 
На обґрунтування фактичних підстав позову прокурор зазначає, що рішенням Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV припинено право Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» на користування земельною ділянкою площею 10,0 га та передано цю земельну ділянку до земель запасу Щасливської сільської ради. Іншими рішеннями цієї ж ради від 24.02.2004 №153.77-16-XXIV — №153.87-16-XXIV у приватну власність фізичних осіб передано земельні ділянки площею по 0,25 га, а також земельні ділянки площею 0,145 га та 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Проліски Бориспільського району Київської області. Надалі 21.04.2004 зазначеним особам видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії КВ №071981–№071984 та №111502–№111508. 
Прокурор також наводить подальший шлях переходу права власності на земельні ділянки. Зокрема, 22.12.2004 ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , уклав із ОСОБА_9 договори купівлі-продажу, за якими відчужено земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0007, 3220888000:03:001:0008, 3220888000:03:001:0010, 3220888000:03:001:0011, а також земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0003 та 3220888000:03:001:0009. Крім того, 22 та 29 грудня 2004 року ОСОБА_10 , діючи від імені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , уклав із ОСОБА_16 договори купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0001, 3220888000:03:001:0002, 3220888000:03:001:0004, 3220888000:03:001:0005 та 3220888000:03:001:0006. У подальшому, ОСОБА_16 та ОСОБА_9 24.05.2005 видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №284109 та №284110. 
Надалі, як зазначає прокурор, 16.05.2007 ОСОБА_16 та ОСОБА_9 уклали договори купівлі-продажу із ОСОБА_1 , внаслідок чого останній набув право власності на відповідні земельні ділянки. 25.06.2007 ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,75 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0013 серії ЯЕ №613497 та земельну ділянку площею 1,12 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0014 серії ЯД №781577. Після цього зазначені земельні ділянки були передані ОСОБА_1 до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова роща» - (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД"). 
Прокурор вказує, що право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на спірні земельні ділянки виникло внаслідок укладення договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 та №645 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» як іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Березова роща» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД") як іпотекодавцем. За умовами вказаних договорів, у зв`язку із невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Березова роща» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД") зобов`язань за договором безпроцентної позики, сторони здійснили позасудове врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Зокрема, за договором №645 Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» набуло право власності на земельну ділянку площею 0,7494 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0013, а за договором №644 - на земельну ділянку площею 1,1201 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0014. 
Прокурор стверджує, що спірні земельні ділянки мають спеціальний правовий режим земель лісогосподарського призначення та перебувають під особливою охороною держави. На підтвердження цього прокурор посилається на положення статті 14 Конституції України, статтей 19, 55, 56, 57, 84, 149, 164 Земельного кодексу України, статтей 5, 7, 21, 42, 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України, у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин. За позицією прокурора, землі лісогосподарського призначення можуть використовуватись виключно відповідно до їх цільового призначення, а їх вилучення, передача у приватну власність та зміна цільового призначення допускаються лише у випадках і порядку, прямо передбачених законом.
Прокурор зазначає, що відповідно до статті 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. За змістом статті 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, а також нелісові землі, зайняті угіддями, водами, болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані у встановленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. 
Окремо прокурор наголошує, що відповідно до пункту «ґ» частини 4 статті 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених законом. На думку прокурора, обставини цієї справи не підпадають під винятки, передбачені земельним законодавством, оскільки спірні земельні ділянки не є замкненими земельними ділянками лісогосподарського призначення у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств і не є деградованими чи малопродуктивними угіддями, набутими для заліснення. 
На підтвердження належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення прокурор посилається на лист Бориспільського Держлісгоспу від 05.11.2003 №174, яким, за твердженням прокурора, підтверджується, що йшлося про земельну ділянку, вкриту лісом, площею до 10 га.
Крім того, прокурор посилається на інформацію Українського державного проектного лісовпорядного Виробничого об`єднання "УКРДЕРЖЛІСПРОЕКТ" від 11.12.2015 №483, відповідно до якої земельні ділянки, зазначені у запиті прокуратури Київської області, згідно з матеріалами лісовпорядкування 2003 року накладаються на землі лісогосподарського призначення кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп». До вказаного листа додано фрагмент Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу №1 та межами земельних ділянок, зокрема з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014, а також викопіювання з планшету №1 Вишеньківського лісництва лісовпорядкування 1993 року. 
Прокурор обґрунтовує, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами права постійного користування Державного лісогосподарського підприємства на раніше надані землі до одержання державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками. З цією метою прокурор посилається на пункт 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, відповідно до якого до одержання державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. 
Прокурор також зазначає, що матеріали лісовпорядкування є основою ведення обліку лісів, а лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. У зв`язку з цим, на думку прокурора, саме матеріали лісовпорядкування, планшети та відповідні картографічні матеріали мають доказове значення для встановлення факту перебування спірних земель у користуванні державного лісогосподарського підприємства та належності їх до земель лісогосподарського призначення. 
Прокурор вважає, що Щасливська сільська рада не мала повноважень припиняти право користування Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» земельною ділянкою площею 10 га, оскільки вирішення питання про вилучення такої земельної ділянки державної власності належало до компетенції Кабінету Міністрів України, а не органу місцевого самоврядування. При цьому прокурор посилається на частини 3, 5, 9 статті 149 Земельного кодексу України, за змістом яких сільські, селищні та міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності, тоді як вилучення земель державної власності, що перебувають у постійному користуванні, здійснюється органами виконавчої влади відповідно до їх компетенції. 
Прокурор додатково зазначає, що переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов`язаних із веденням лісового господарства, відповідно до статті 42 Лісового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, мало здійснюватися за рішенням уповноваженого органу та за згодою відповідних державних органів лісового господарства. За твердженням прокурора, такої згоди органами лісового господарства не надавалося, що свідчить про порушення порядку вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення. 
У зв`язку із зазначеним, прокурор вважає, що рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV та подальші рішення цієї ради, на підставі яких земельні ділянки були передані у приватну власність фізичних осіб, прийняті з порушенням вимог статті 149 Земельного кодексу України та статті 42 Лісового кодексу України. На думку прокурора, незаконність первісного вибуття земельної ділянки з державної власності зумовлює незаконність подальшого набуття права власності на сформовані за її рахунок земельні ділянки іншими особами, у тому числі, Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ». 
Прокурор посилається на те, що держава як власник спірних земельних ділянок не вчиняла волевиявлення щодо їх передачі у приватну власність, а тому такі земельні ділянки вибули з володіння держави поза її волею. З огляду на вказане, прокурор вважає належним способом захисту саме витребування спірних земельних ділянок із чужого незаконного володіння у порядку статті 387 Цивільного кодексу України, оскільки вважає дії відповідача недобросовісними, адже, відповідач набував спірні земельні ділянки під час розгляду судових справ щодо законності набуття на них прав попередніми власниками, а також у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих характерних для лісу зовнішніх ознак спірних земельних ділянок, відповідач знав або, проявивши розумну обачність, міг знати, що ліс і ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону.
Окремо прокурор обґрунтовує застосування до спірних правовідносин правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц. Прокурор зазначає, що у цій справі Велика Палата Верховного Суду підтвердила належність віндикаційного способу захисту для повернення земель лісогосподарського призначення з незаконного володіння, а також вказала, що земельні ділянки лісогосподарського призначення можуть бути об`єктом фактичного володіння приватних осіб через державну реєстрацію права власності, що не виключає права власника на витребування такого майна.
У відповіді на відзив прокурор додатково зазначає, що у справі №359/3373/16-ц було встановлено, що матеріали справи не містять доказів надання Управлінням лісового господарства згоди на переведення земельної ділянки з лісових земель на землі для будівництва житлових будинків та ведення особистого селянського господарства. Також прокурор посилається на те, що у вказаній справі судами з`ясовано, що площа земельної ділянки, на яку припинено право користування ДП «Бориспільський лісгосп», становила 10 га, а вилучення земельної ділянки такою площею належало до повноважень Кабінету Міністрів України, а не Щасливської сільської ради.
Щодо строку позовної давності прокурор заперечує проти доводів відповідача про його сплив. У відповіді на відзив прокурор зазначає, що 01.04.2016 перший заступник прокурора Київської області вже звертався до Бориспільського міськрайонного суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» до Щасливської сільської ради та інших осіб, у тому числі, Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова роща» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілквей комунікейшн», про визнання недійсними рішень, державних актів, свідоцтв про право власності, рішень про державну реєстрацію, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок. 
Прокурор зазначає, що постановою Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц касаційну скаргу прокурора задоволено частково, а провадження у частині вимог до юридичних осіб закрито з огляду на те, що такі вимоги належать до юрисдикції господарських судів. За позицією прокурора, саме після отримання Київською обласною прокуратурою копії постанови Верховного Суду 09.12.2021 виникли підстави для пред`явлення відповідного позову в порядку господарського судочинства. 
Крім того, прокурор посилається на положення пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного стану строки позовної давності, визначені, зокрема, статтями 257– 259 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії воєнного стану. У зв`язку з цим прокурор вважає, що строк звернення до суду із цим позовом не є пропущеним. 
Таким чином, позиція прокурора зводиться до того, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 є землями лісогосподарського призначення державної власності, які перебували у користуванні Державного підприємства «Бориспільський лісгосп», вибули з державної власності поза волею належного власника внаслідок прийняття Щасливською сільською радою рішень за відсутності відповідних повноважень, оскільки прийняття таких рішень відноситься до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень, та без дотримання спеціального порядку вилучення і зміни цільового призначення лісових земель, а тому підлягають витребуванню з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на користь держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області.

Аргументи позивача

Бориспільська районна державна адміністрація Київської області самостійних письмових пояснень щодо суті заявлених позовних вимог до суду не подала, участі уповноваженого представника у судових засіданнях не забезпечила та окремої позиції щодо позову не висловила.

Аргументи відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» проти позову заперечило, а також заявило про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності. 
Відповідач зазначив, що у квітні 2016 року перший заступник прокурора Київської області вже звертався до суду з позовом про витребування спірних земельних ділянок у межах справи №359/3373/16-ц. При цьому, постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 провадження у справі було закрито у зв`язку з порушенням правил юрисдикції, оскільки прокурор звернувся до суду цивільної юрисдикції замість господарської. На думку відповідача, з урахуванням того, що з квітня 2016 року по липень 2024 року минуло майже 10 років, строк позовної давності, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України, сплинув. 
У відзиві відповідач також зазначив, що прокурором неправильно визначений розмір судового збору. Відповідач послався на відомості Державного земельного кадастру, відповідно до яких нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3220888000:03:001:0013 становить 3562400,40 грн, а земельної ділянки з кадастровим номером 3220888000:03:001:0014 — 5598181,24 грн, у зв`язку із чим, за розрахунком відповідача, сума судового збору мала становити 137408,73 грн. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №760/27582/17, відповідач вказав, що позовна заява підлягає залишенню без руху до усунення недоліків щодо сплати судового збору. 
Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що матеріалами справи не підтверджується, що станом на момент начебто вилучення земельної ділянки із державної власності, така земельна ділянка належала до земель лісогосподарського призначення. Також, за твердженням відповідача, матеріали справи не містять доказів того, що земельні ділянки, щодо яких заявлено позовні вимоги, повністю або частково знаходились у межах земельної ділянки, яка перебувала у державній власності. Відповідач наголосив, що прокурором не надано рішень, на підставі яких, на думку прокурора, земельні ділянки перейшли з державної власності у приватну. 
Також у відзиві відповідач зазначив, що для підтвердження відповідних обставин ним направлено адвокатський запит до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області з метою отримання інформації та документів щодо належності спірних земель до земель лісогосподарського призначення, їх розташування та правового режиму станом на 2004 рік. 
У поданих запереченнях на відповідь на відзив відповідач додатково зазначив, що прокурор, обґрунтовуючи відсутність пропуску строку позовної давності, посилається на положення Податкового кодексу України щодо зупинення перебігу строків у зв`язку із перебуванням особи у складі Збройних Сил України, однак, на думку відповідача, такі доводи не мають жодного відношення до спірних правовідносин. 
Відповідач у запереченнях також зазначив, що прокурор помилково пов`язує початок перебігу позовної давності з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц. На думку відповідача, закриття провадження у справі з підстав порушення правил юрисдикції не є підставою для переривання або зупинення строку позовної давності, а тому звернення прокурора з даним позовом до суду у 2024 році свідчить про пропуск такого строку. 
Крім того, відповідач у запереченнях зазначив, що твердження прокурора про те, що Бориспільська окружна прокуратура дізналась про вибуття земельних ділянок із державної власності лише у 2021 році, є недостовірними. Відповідач послався на протокол виїмки від 07.06.2005, долучений самим прокурором до матеріалів справи, відповідно до якого рішення Щасливської сільської ради №153.12-16-XXIV від 24.02.2004 та інші рішення цієї ради були вилучені ще у 2005 році в межах кримінальної справи №47-660. Також відповідач зазначив, що прокурором не подано до суду постанову прокуратури Київської області від 19.05.2005 про проведення виїмки, в якій зазначено про здійснення розслідування фактів незаконного відчуження Щасливською сільською радою земель лісогосподарського призначення у 2004-2005 роках. 
У зв`язку із наведеним відповідач зазначив, що Київській обласній прокуратурі було відомо про вибуття земельної ділянки площею 10 га ще з 2005 року, а тому строк позовної давності, який становить три роки, є пропущеним. 
Заперечуючи проти доводів прокурора щодо належності спірних земель до земель лісогосподарського призначення, відповідач зазначив, що інформація Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 не є належним та допустимим доказом, оскільки у зазначеному документі, на думку відповідача, відсутні відомості безпосередньо щодо спірних земельних ділянок. 
Також відповідач у запереченнях зазначив, що відповіді Державного агентства лісових ресурсів України та органів Держгеокадастру, отримані на адвокатські запити, свідчать про відсутність у цих органів інформації щодо віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення як станом на 2004 рік, так і станом на 2019 та 2024 роки. На думку відповідача, саме прокурор зобов`язаний довести належність земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення, однак належних та допустимих доказів цього до матеріалів справи не подано.
Крім того, відповідач зазначив, що надані ним відповіді державних органів підтверджують також добросовісність набуття ним права власності на спірні земельні ділянки, оскільки навіть органи державної влади, уповноважені реалізовувати державну політику у сфері лісокористування та землекористування, не володіли інформацією про належність спірних земель до земель лісогосподарського призначення. 
Відповідач також зазначив, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував розташування спірних земельних ділянок у межах земельної ділянки площею 10 га, переданої рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV до земель запасу сільської ради. На думку відповідача, твердження прокурора про дослідження таких обставин Верховним Судом у справі №359/3373/16-ц є безпідставними, оскільки Верховний Суд не досліджує докази самостійно, а провадження у частині вимог щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 було закрито без вирішення спору по суті.
Також відповідач заперечив проти доводів прокурора щодо преюдиційного значення постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц. Відповідач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» не було учасником вказаної справи, а в частині спірних земельних ділянок провадження у справі було закрито без ухвалення рішення по суті спору, у зв`язку із чим викладені у постанові висновки не можуть мати преюдиційного значення у даній справі. 
Заперечуючи проти доводів прокурора щодо недобросовісності відповідача, останній зазначив, що прокурором не доведено, що станом на 2019 рік на спірних земельних ділянках знаходились ліси або що відповідач міг знати про можливе незаконне вибуття земель із державної власності. Відповідач зазначив, що набув право власності на спірні земельні ділянки за договорами про задоволення вимог іпотекодержателя у 2019 році та не знав і не міг знати про обставини приватизації земельних ділянок у 2004 році.
Також відповідач зазначив, що навіть у випадку наявності на земельних ділянках лісів, це, саме по собі, не свідчить про незаконність набуття права власності, оскільки ліси можуть перебувати і у приватній власності. Крім того, відповідач послався на те, що станом на 2019 рік у справі №359/3373/16-ц існувало рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову прокуратури, залишене без змін судом апеляційної інстанції, а тому відповідач не мав підстав сумніватись у правомірності набуття права власності на спірні земельні ділянки. 
Окремо відповідач вказав, що прокурором не доведено недобросовісності відповідача, а тому витребування земельних ділянок є непропорційним втручанням у право мирного володіння майном. На підтвердження цього відповідач послався на практику Верховного Суду щодо необхідності встановлення недобросовісності останнього набувача земельної ділянки для дотримання принципу пропорційності втручання у право власності.

Позиція третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЛІ ТРЕЙД»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача — Товариство з обмеженою відповідальністю «АРЛІ ТРЕЙД» через свого представника брала участь у судових засіданнях, підтримала позицію відповідача, заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у витребуванні спірних земельних ділянок. Позиція третьої особи обґрунтована правомірністю набуття і подальшої передачі спірних земельних ділянок відповідачу в межах правовідносин, пов`язаних з іпотекою.

Позиція третьої особи Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача — Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» самостійних письмових пояснень щодо суті заявлених позовних вимог не подало та окремої процесуальної позиції щодо задоволення або відмови у задоволенні позову не висловило.
Представник третьої особи участі у судових засіданнях не брав, хоча підприємство про дату, час і місце їх проведення повідомлялось належним чином. Подана підприємством заява про відкладення розгляду справи мала виключно процесуальний характер і не містила викладу позиції щодо суті спору.
Надані підприємством та його структурними підрозділами документи й відповіді на запити учасників справи досліджуються судом як письмові докази, однак самі по собі не становлять окремої процесуальної позиції третьої особи.

Позиція третьої особи Пристоличної сільської ради

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача — Пристолична сільська рада самостійних письмових пояснень щодо суті заявлених позовних вимог до суду не подала, участі уповноваженого представника у судових засіданнях не забезпечила та окремої позиції щодо задоволення або відмови у задоволенні позову не висловила.
Пристоличну сільську раду залучено до участі у справі з огляду на те, що вона є правонаступником Щасливської сільської ради, законність рішень якої щодо припинення права користування землею, передачі земельної ділянки до земель запасу та подальшої передачі сформованих земельних ділянок у приватну власність оцінюється судом у межах вирішення цього спору.
Надані Пристоличною сільською радою листи, копії рішень та інші документи, зокрема відомості щодо відсутності оригіналів окремих рішень Щасливської сільської ради та їх вилучення в межах кримінального провадження, є письмовими доказами у справі, проте не свідчать про висловлення третьою особою самостійної процесуальної позиції щодо позовних вимог.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини

За результатами аналізу спірних правовідносин сторін, встановлених судом фактичних обставин справи та предмета заявленого позову, суд дійшов висновку, що спір у даній справі виник щодо законності вибуття із державної власності земель лісогосподарського призначення, їх подальшого неодноразового відчуження та наявності правових підстав для витребування таких земельних ділянок із незаконного володіння останнього набувача.
Судом установлено, що предметом спору у даній справі є земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014, які, за доводами прокурора та дослідженими судом доказами, належать до земель лісогосподарського призначення державної власності та вибули з державної власності на підставі рішень Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24.02.2004.
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми права, які регулюють правовий режим земель лісогосподарського призначення, порядок вилучення земель державної власності, зміну їх цільового призначення, а також норми цивільного законодавства щодо витребування майна із чужого незаконного володіння та застосування позовної давності.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до статті 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до статей 5, 7, 8 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, а також нелісові землі, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Ліси можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.
Відповідно до пункту «ґ» частини 4 статті 84 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення державної власності не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, визначених законом.
Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Відповідно до статті 57 Земельного кодексу України та статті 5 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земель лісогосподарського призначення здійснюється у спеціальному порядку та за наявності рішення уповноваженого органу.
За змістом статті 149 Земельного кодексу України у редакції, чинній станом на 24.02.2004, повноваження щодо вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема лісів площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, належали Кабінету Міністрів України.
Таким чином, землі лісогосподарського призначення державної власності мають спеціальний правовий режим та перебувають під особливою охороною держави, а їх вилучення, зміна цільового призначення та передача у приватну власність могли здійснюватися виключно у порядку та органом, прямо визначеними законом.
Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння.
Частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, у разі вибуття майна із володіння власника поза його волею таке майно може бути витребуване у останнього набувача незалежно від кількості попередніх відчужень.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого права або інтересу, а загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину строки позовної давності, визначені статтями 257– 259 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії воєнного стану строки, визначені статтями 257– 259 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії воєнного стану.
Суд також ураховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, відповідно до яких вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення із незаконного володіння є ефективним способом захисту права державної власності, а для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак лісових земель особа, проявивши розумну обачність, могла та повинна була знати про належність земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.
Отже, при вирішенні даного спору суд виходить із того, що земельні ділянки - землі лісогосподарського призначення державної власності перебувають під особливою охороною держави, а у разі встановлення факту їх вибуття з державної власності поза волею належного власника - такі земельні ділянки можуть бути витребувані в останнього набувача в порядку статтей 387– 388 Цивільного кодексу України.
Оцінюючи подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави та належності Бориспільської районної державної адміністрації Київської області як позивача

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначив, що спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення державної власності, вибули з державної власності поза волею належного власника та, на час звернення з позовом, перебувають у незаконному володінні Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ».
Прокурором указано, що порушення інтересів держави полягає у незаконному вибутті з державної власності земель лісогосподарського призначення, які перебувають під особливою охороною держави та мають спеціальний правовий режим використання.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Судом установлено, що Бориспільська районна державна (військова) адміністрація Київської області була обізнана про порушення інтересів держави щодо незаконного вибуття земельних ділянок лісогосподарського призначення з державної власності.
Як убачається з листа Бориспільської районної державної (військової) адміністрації Київської області від 26.04.2024 №48/07-46/2757, адресованого Бориспільській окружній прокуратурі, районна державна адміністрація повідомила про відсутність бюджетних коштів для сплати судового збору, у зв`язку з чим не вживала заходів претензійно-позовного характеру щодо усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження спірними земельними ділянками, а також звернулась до прокуратури з клопотанням вжити заходів представницького характеру на захист інтересів держави в суді шляхом повернення зазначених земельних ділянок у державну власність.
Наведене свідчить про те, що компетентний орган, до повноважень якого віднесено захист інтересів держави у спірних правовідносинах, самостійно не здійснив належного захисту таких інтересів та фактично підтвердив необхідність представництва прокурором інтересів держави у суді.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність передбачених абзацом першим частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області у цій справі.
Із матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014, які, за доводами прокурора, належать до земель лісогосподарського призначення державної власності.
Ураховуючи характер спірних правовідносин, предмет заявленого позову та спрямованість позовних вимог на повернення земельних ділянок лісогосподарського призначення до державної власності, суд дійшов висновку, що Бориспільська районна державна адміністрація Київської області є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а, відтак, є належним органом, в особі якого прокурором заявлено даний позов в інтересах держави.

Щодо правового режиму спірних земельних ділянок як земель лісогосподарського призначення державної власності

Судом установлено, що предметом спору у даній справі є земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 площею 0,7494 га та 3220888000:03:001:0014 площею 1,1201 га, право власності на які, на час звернення прокурора з цим позовом до суду, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ». Зазначені обставини підтверджуються інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договорами про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №645 та від 05.07.2019 №644, долученими прокурором до позовної заяви. 
За результатом дослідження матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд установив, що первинне вибуття спірних земельних ділянок пов`язується з рішенням Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV, яким припинено право Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» на користування земельною ділянкою площею 10,0 га та передано її до земель запасу Щасливської сільської ради. 
Крім того, судом досліджені рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.77-16-XXIV — №153.87-16-XXIV, відповідно до яких у приватну власність громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 передані земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків у с. Проліски Бориспільського району Київської області. На підставі зазначених рішень 21.04.2004 видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії КВ №071981– 071984 та №111502– 111508. 
На підтвердження належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення судом досліджено лист Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483, відповідно до якого земельні ділянки, зазначені у запиті прокуратури Київської області №05/1-4098 від 08.12.2015, згідно з матеріалами лісовпорядкування 2003 року накладаються на землі кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп». 
Як убачається зі змісту вказаного листа та доданих до нього матеріалів, до інформації Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» долучено фрагмент Публічної кадастрової карти України з нанесенням меж кварталу №1 Вишеньківського лісництва та меж земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014, які перебувають у межах зазначеного кварталу Вишеньківського лісництва Бориспільського лісгоспу. 
Крім того, судом досліджене долучене до листа Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» викопіювання з планшету №1 Вишеньківського лісництва лісовпорядкування 1993 року, яке містить схему розміщення лісової земельної ділянки, право користування якою припинено на підставі рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV площею 10 га. 
Суд також враховує, що прокурором до позовної заяви долучений лист Бориспільського держлісгоспу від 05.11.2003 №174, адресований сільському голові с. Щасливе, відповідно до якого Бориспільський держлісгосп надав згоду на передачу земельної ділянки, вкритої лісом, до земель запасу Щасливської сільської ради площею до 10 га. 
Разом з тим, із досліджених судом доказів не вбачається прийняття уповноваженим органом рішення про вилучення земельної ділянки лісогосподарського призначення державної власності у порядку, визначеному статтею 149 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Так само матеріали справи не містять належних доказів погодження переведення лісових земель до нелісових відповідними державними органами лісового господарства.
Відповідно до статті 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. 
Судом установлено, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування 1993 та 2003 років, викопіювання з планшету №1 Вишеньківського лісництва, листа Бориспільського держлісгоспу від 05.11.2003 №174, а також інформації ВО «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483, спірні земельні ділянки розташовані у межах кварталу №1 Вишеньківського лісництва та належать до земель лісогосподарського призначення державної власності.
Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 29 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, відповідно до якого відсутність доказів на підтвердження надання згоди на переведення земельної ділянки з лісових земель до земель іншої категорії свідчить про збереження за такою земельною ділянкою правового режиму земель лісогосподарського призначення.
Оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 сформовані за рахунок земель кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп», а вибули із державної власності за відсутності рішення уповноваженого органу про вилучення земель лісогосподарського призначення і зміни їх цільового призначення у встановленому законом порядку.

Щодо рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV та припинення права користування Державного підприємства «Бориспільський лісгосп»

За змістом листа Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» від 05.11.2003 №174, суд установив, що зазначений документ містить згоду на передачу земельної ділянки площею 10,0 га до земель запасу Щасливської сільської ради та не містить погодження на зміну цільового призначення земель лісогосподарського призначення, їх переведення до земель житлової та громадської забудови чи передачу у приватну власність фізичних осіб.
При цьому, зазначений лист не є рішенням уповноваженого органу про вилучення земель лісогосподарського призначення із постійного користування державного лісогосподарського підприємства.
Такий висновок узгоджується з пунктом 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, в якому зазначено, що зі змісту листа директора ДП «Бориспільський лісгосп» №174 від 05 листопада 2003 року вбачається, що ДП «Бориспільський лісгосп» надало згоду на передачу земельної ділянки до запасу Сільради.
Судом також установлена відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що уповноважений орган лісового господарства погоджував переведення спірної земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови чи передачу її у приватну власність.
Зазначене узгоджується з пунктом 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, в якому зазначено, що у матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що Управління лісгоспу надавало згоду на переведення цієї земельної ділянки з лісових земель на землі для будівництва жилих будинків та ведення особистого селянського господарства.
Судом установлено, що рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV було припинено право користування Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» земельною ділянкою площею 10,0 га та передано зазначену земельну ділянку до земель запасу Щасливської сільської ради.
Відповідні обставини також відображені у пункті 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, в якому зазначено, що рішенням Сільради від 24 лютого 2004 року №153.12-16-XXIV було припинено право ДП «Бориспільський лісгосп» на користування земельною ділянкою площею 10,0 га, а також було передано цю земельну ділянку до земель запасу Сільради.
Судом також установлено, що 24.02.2004 Щасливською сільською радою прийнято рішення №153.77-16-XXIV — №153.87-16-XXIV, якими земельні ділянки передано у приватну власність громадян для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Проліски Бориспільського району Київської області.
Зазначене узгоджується з пунктом 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, в якому зазначено, що в цей же день — 24 лютого 2004 року Сільрада ухвалила рішення № 153.77-16-XXIV — № 153.87-16-XXIV, якими передала у власність ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельні ділянки площею по 0,25 га, а у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_8 земельні ділянки площею 0,145 га та 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Проліски Бориспільського району Київської області.
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV та рішення №153.77-16-XXIV — №153.87-16-XXIV від 24.02.2004 прийняті за відсутності передбачених законом повноважень щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності, зміни їх цільового призначення та подальшої передачі у приватну власність, у зв`язку з чим спірні земельні ділянки вибули із державної власності поза волею належного власника.

Щодо передачі земельних ділянок у приватну власність та подальшого переходу права власності на спірні земельні ділянки

Судом установлено, що 25.06.2007 ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЕ №613497 на право власності на земельну ділянку площею 0,7494 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0013 та державний акт серії ЯД №781577 на право власності на земельну ділянку площею 1,1201 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0014. 
Зазначені обставини узгоджуються з пунктом 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, у якому зазначено, що 25 червня 2007 року йому були видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД №781577 та серії ЯЕ №613497. 
Судом також установлено, що після набуття права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 ОСОБА_1 передав зазначені земельні ділянки до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова роща» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД").
Відповідні обставини також узгоджуються з пунктом 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, в якому зазначено, що після цього ОСОБА_1  передав придбані ним земельні ділянки до статутних фондів ТОВ «Березова роща» та ТОВ «Сілквей комунікейшн». Рішеннями Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області №27581652 та №27578999 від 28.12.2015, №27737496 та №27737520 від 31.12.2015 за ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн» було зареєстровано право власності на вказані земельні ділянки.
Судом також досліджені договори про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 та №645, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Березова роща» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД") та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ».
Відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №645 Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» набуло право власності на земельну ділянку площею 0,7494 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0013. Відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» набуло право власності на земельну ділянку площею 1,1201 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0014. 
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 є Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ».
Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується безперервний ланцюг переходу права власності на спірні земельні ділянки від осіб, яким вони були передані на підставі рішень Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.77-16-XXIV – №153.87-16-XXIV, до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ».
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 виникло внаслідок подальшого переходу права власності на земельні ділянки, передані у приватну власність на підставі рішень Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.77-16-XXIV – №153.87-16-XXIV, а тому є похідним від прав попередніх набувачів спірних земельних ділянок та безпосередньо пов`язане з правовими підставами первинного вибуття спірних земельних ділянок із державної власності.

Щодо інформації Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483 та матеріалів лісовпорядкування, на підставі яких установлена належність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення

Судом досліджена інформація Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483, що надана прокуратурі Київської області у відповідь на запит від 08.12.2015 №05/1-4098.
Із зазначеного документа вбачається, що Виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» повідомило прокуратуру Київської області про те, що земельні ділянки, зазначені у запиті прокуратури, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року накладаються на землі кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп».
Судом встановлено, що серед земельних ділянок, зазначених у листі Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483, містяться, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220888000:03:001:0013; 3220888000:03:001:0014, які є предметом спору у цій справі.
Судом також установлено, що до інформації Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483 долучено: фрагмент Публічної кадастрової карти України з нанесенням меж кварталу №1 Вишеньківського лісництва; викопіювання із планшету №1 Вишеньківського лісництва лісовпорядкування 1993 року; схему розміщення лісової земельної ділянки площею 10 га, право користування якою припинено рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV.
Із дослідженого судом фрагмента Публічної кадастрової карти України вбачається, що межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 нанесені в межах кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп».
Із дослідженого судом викопіювання з планшету №1 Вишеньківського лісництва лісовпорядкування 1993 року вбачається схема розміщення земельної ділянки площею 10 га, право користування якою було припинено рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV.
Судом ураховано, що рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV припинено право користування Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» земельною ділянкою площею 10 га та передано зазначену земельну ділянку до земель запасу Щасливської сільської ради.
Отже, досліджені судом графічні матеріали, долучені до листа Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483, прямо пов`язують: земельну ділянку площею 10 га, право користування якою припинено рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV; квартал №1 Вишеньківського лісництва; земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014.
Суд враховує, що Виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» є спеціалізованою організацією, яка здійснює ведення матеріалів лісовпорядкування та відповідної документації, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.11.2019 у справі №361/6829/16 де вказано: «Відхиляючи наведені докази, суд апеляційної інстанції не врахував, що ВО «Укрдержліспроект» створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства.
ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування».
Позиція, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами підтвердження права державної власності на землі лісогосподарського призначення та наявності права виключно у уповноваженого органу державної влади на розпорядження такою категорією земель неодноразово висловлена судами вищої інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-196цс15 від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 у справі № 6-224цс 14, а також у правових висновках Верховного Суду, викладених в постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, які в силу ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими до врахування всіма судами при застосуванні таких норм права.
Судом також досліджені надані до матеріалів справи матеріали лісовпорядкування, протоколи лісовпорядних нарад, копії таксаційних описів та плани лісонасаджень Вишеньківського лісництва, надані Філією «Бориспільське лісове господарство» листом від 04.01.2024 №4/20.23-2024.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27.01.2015 у справі №21-570а14, відповідно до якої землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.
У зазначеній постанові Верховний Суд України зазначив, що згідно зі статтею 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Верховний Суд України дійшов висновку, що: таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які поширюється особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.
Також Верховний Суд України зазначив, що: основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Крім того, Верховний Суд України вказав: використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК).
У цій же постанові Верховний Суд України зазначив: отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.
Верховний Суд України також зазначив, що: планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК).
Крім того, Верховний Суд України вказав, що: паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК). Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК).
За статтею 48 Лісового кодексу України, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі №21-570а14: в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.
Верховний Суд України у постанові від 27.01.2015 у справі №21-570а14 також зазначив: згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
У зазначеній постанові Верховний Суд України вказав: планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.
Верховний Суд України дійшов висновку, що: отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень ЛК.
Судом установлено, що лист ВО «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483 не є ізольованим доказом у справі, а підтверджується іншими дослідженими судом матеріалами, зокрема: викопіюванням із планшету №1 Вишеньківського лісництва; фрагментом Публічної кадастрової карти України; матеріалами лісовпорядкування; таксаційними описами кварталу №1 Вишеньківського лісництва; протоколами лісовпорядних нарад; планами лісонасаджень Вишеньківського лісництва; рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV.
Оцінюючи доводи відповідача про те, що лист ВО «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483 не є висновком судової експертизи та не містить координат накладення земельних ділянок, суд виходить із такого.
Відповідно до статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Судом установлено, що інформація Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483: отримана у встановленому законом порядку; надана спеціалізованою організацією, яка володіє матеріалами лісовпорядкування; містить конкретні відомості щодо предмета доказування; узгоджується з іншими доказами у справі.
При цьому, сам по собі факт того, що лист Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» не є висновком судової експертизи, не свідчить про його недопустимість як письмового доказу.
Суд також ураховує, що відповідачем не подано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував наведені у листі Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» відомості щодо накладення земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 на землі кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп».
Оцінивши інформацію Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483 у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, суд дійшов висновку, що зазначений документ є належним та допустимим письмовим доказом, який підтверджує розташування земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 у межах кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року.
З урахуванням правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.01.2015 у справі №21-570а14, а також з огляду на досліджені судом планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, викопіювання із планшету №1 Вишеньківського лісництва, фрагмент Публічної кадастрової карти України, таксаційні описи кварталу №1 Вишеньківського лісництва, протоколи лісовпорядних нарад, плани лісонасаджень Вишеньківського лісництва та рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV, суд дійшов висновку, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 належать до земель лісогосподарського призначення.

Щодо правової природи віндикаційного позову та належності обраного прокурором способу захисту

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння.
Згідно із частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно від набувача у випадках, встановлених законом.
Як уже встановлено судом вище, земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 є землями лісогосподарського призначення державної власності та вибули із державної власності на підставі рішень Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV та №153.77-16-XXIV — №153.87-16-XXIV, прийнятих за відсутності відповідних повноважень. 
Судом також установлено, що на момент звернення прокурора до суду, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 та №645. 
Суд ураховує, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пункті 56 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім набувачем такого майна, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. 
Суд також ураховує, що у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що для витребування майна оспорювання всіх попередніх рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, державних актів або інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника. 
Таким чином, у даній справі належним способом захисту порушеного права держави є саме віндикаційний позов до останнього набувача земельних ділянок, а не окреме оскарження всього ланцюга правочинів, укладених після первинного незаконного вибуття земель лісогосподарського призначення із державної власності.
Суд також ураховує, що відповідно до пункту 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Отже, задоволення позовної вимоги про витребування земельних ділянок із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» є самостійною та достатньою підставою для відновлення права власності держави на спірні земельні ділянки.
Суд також ураховує, що державна реєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ», так само як укладення договорів іпотеки та договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, не створює нового самостійного первинного титулу на спірні земельні ділянки, оскільки право Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» є похідним від первинного вибуття земель лісогосподарського призначення державної власності на підставі рішень Щасливської сільської ради від 24.02.2004.
При цьому, суд ураховує, що у пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зазначено, що зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення та державна реєстрація права приватної власності на неї за приватною особою є порушенням права власності держави на відповідну земельну ділянку. 
Оцінивши встановлені обставини в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що заявлений прокурором спосіб захисту шляхом витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» є належним, ефективним та таким, що відповідає характеру порушеного права держави.

Щодо добросовісності набуття спірних земельних ділянок та оцінки поведінки набувача

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що набув право власності на спірні земельні ділянки як добросовісний набувач, а тому витребування земельних ділянок призведе до порушення принципу правової визначеності та покладення на відповідача надмірного індивідуального тягаря.
Оцінюючи наведені доводи, суд виходить із того, що добросовісність є однією із фундаментальних засад цивільного права та презюмується, однак така презумпція не має абсолютного характеру та підлягає оцінці судом у кожному конкретному випадку з урахуванням установлених обставин справи.
При цьому, добросовісність не може тлумачитися формально та не може ґрунтуватися виключно на наявності державної реєстрації права власності за попереднім власником чи відсутності судового рішення про визнання недійсними попередніх правочинів.
Судом установлено, що спір щодо законності вибуття спірних земельних ділянок із державної власності існував починаючи з 2016 року та був предметом судового розгляду в межах справи №359/3373/16-ц.
Під час розгляду вказаної справи право власності на спірні земельні ділянки перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 та №645.
Отже, право власності відповідача виникло під час тривалого судового спору щодо правового режиму спірних земельних ділянок та законності їх вибуття з державної власності.
Суд також ураховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, відповідно до яких в силу зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак земельної ділянки особа, проявивши розумну обачність, могла та повинна була враховувати правовий режим земельної ділянки.
Отже, суд ураховує, що право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на спірні земельні ділянки виникло під час тривалого судового спору щодо законності вибуття зазначених земельних ділянок із державної власності. За таких обставин відповідач, діючи розумно та обачно, мав можливість перевірити наявність судових спорів щодо спірного майна, а також з урахуванням зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак земельних ділянок врахувати їх можливу належність до земель лісогосподарського призначення. Наведене не дає суду підстав для висновку про добросовісність набуття відповідачем права власності на спірні земельні ділянки.
Відповідачем зверталась увага суду на відсутність у матеріалах справи належних доказів, зокрема, архівних фото супутникових знімків, того, що спірні земельні ділянки, на час набуття їх відповідачем, візуально мали ознаки лісу, відтак, того, що їх видимі природні ознаки могли бути враховані відповідачем як їх можлива належність до земель лісогосподарського призначення.
Зважаючи на вказане, судом враховано, що порядок оцінки доказів господарським судом встановлений Господарським процесуальним кодексом України, відповідно до частини 1 статті 74 якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази того, що спірні земельні ділянки були вкриті лісовою рослинністю станом на час їх незаконного вилучення з користування лісгоспу надані прокурором до матеріалів справи та оцінені судом вище у рішенні, відтак, докази доводів відповідача про те, що ця рослинність зникла - мав надати сам відповідач, у тому числі, архівні фото супутникових знімків, за відсутності яких суд застосовує стандарт доказування "вірогідність доказів", відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України: 1) наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; 2) питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на те, що до матеріалів справи надані докази наявності зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак спірних земельних ділянок, що давали змогу ідентифікувати їх правовий режим як земель лісогосподарського призначення, станом на час їх вилучення, а доказів того, що ці ознаки зникли і були відсутніми, станом на час набуття земельних ділянок відповідачем, суду не надано, суд враховує доведеним те, що спірні земельні ділянки, станом на час набуття їх відповідачем, містили видимі ознаки лісу, що, у тому числі, спростовує добросовісність відповідача.
При вирішенні даного спору суд також враховує необхідність дотримання справедливого балансу між суспільним інтересом у збереженні земель лісогосподарського призначення державної власності та правом відповідача на мирне володіння майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням установлених обставин справи, характеру спірних земельних ділянок, їх належності до земель лісогосподарського призначення, тривалості судового спору щодо законності вибуття спірних земельних ділянок із державної власності, моменту набуття відповідачем права власності на спірні земельні ділянки та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що добросовісність набуття відповідачем спірного майна не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, не є підставою для відмови у задоволенні позову та, відповідно, відсутні підстави в порядку частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України для здійснення компенсації вартості такого майна відповідачу як добросовісному набувачеві.

Щодо пропорційності втручання у право мирного володіння майном та дотримання справедливого балансу інтересів

Суд ураховує, що витребування земельних ділянок із приватної власності є втручанням у право мирного володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таке втручання повинно здійснюватися на підставі закону, переслідувати легітимну мету, бути пропорційним та забезпечувати справедливий баланс між інтересами суспільства й інтересами особи.
Оцінюючи питання пропорційності втручання у право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ», суд ураховує, що спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення державної власності, які відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України та Лісового кодексу України перебувають під особливою охороною держави.
Судом раніше встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220888000:03:001:0013; 3220888000:03:001:0014 розташовані у межах кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» та вибули із державної власності за відсутності рішення Кабінету Міністрів України про вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності. 
Судом раніше встановлено, що рішення про зміну цільового призначення спірних земель уповноваженим органом державної влади не приймалося, вилучення земель лісового фонду у встановленому законом порядку не здійснювалося, а Щасливська сільська рада діяла за відсутності повноважень на розпорядження цими землями державної власності.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що повернення спірних земельних ділянок у державну власність переслідує легітимну мету захисту суспільного інтересу у сфері охорони земель лісогосподарського призначення.
Суд ураховує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, землі лісогосподарського призначення державної власності є об`єктом підвищеного суспільного інтересу, а незаконне вибуття таких земель порушує право власності держави. 
Оцінюючи дотримання справедливого балансу інтересів, суд також ураховує, що право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на спірні земельні ділянки виникло не внаслідок первинного набуття права на земельні ділянки, а внаслідок укладення договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 та №645 щодо земельних ділянок, які вже перебували у цивільному обороті після їх первинного незаконного вибуття із державної власності.
Суд також ураховує, що подальша державна реєстрація права власності, укладення договорів іпотеки та договорів про задоволення вимог іпотекодержателя не усувають установлених судом порушень земельного та лісового законодавства при первинному вибутті земель лісогосподарського призначення державної власності.
При цьому, суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у пункті 55 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, відповідно до якої в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак лісових земель особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. 
Судом установлено, що спірні земельні ділянки розташовані у межах кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп», а їх належність до земель лісогосподарського призначення підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, зокрема: матеріалами лісовпорядкування; планшетами лісовпорядкування; таксаційними описами; інформацією Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483; планами лісонасаджень; іншими матеріалами справи. 
Суд також ураховує, що витребування спірних земельних ділянок спрямоване не на покладення на відповідача надмірного індивідуального тягаря, а на відновлення законного правового режиму земель лісогосподарського призначення державної власності, які вибули з державної власності поза волею належного власника. При цьому відповідач не позбавлений можливості реалізувати передбачені законом способи захисту своїх майнових інтересів щодо осіб, від яких він набув спірне майно.
Оцінивши встановлені обставини в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» здійснюється на підставі закону, переслідує легітимну мету захисту суспільного інтересу у сфері охорони земель лісогосподарського призначення державної власності, є пропорційним та забезпечує справедливий баланс між інтересами держави й інтересами відповідача, а тому відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо наявності підстав для витребування спірних земельних ділянок із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ»

Оцінивши встановлені обставини справи, досліджені докази та доводи учасників справи в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 площею 0,7494 га та 3220888000:03:001:0014 площею 1,1201 га є землями лісогосподарського призначення державної власності та вибули з державної власності поза волею належного власника.
Судом установлено, що рішенням Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV припинено право користування ДП «Бориспільський лісгосп» земельною ділянкою площею 10,0 га та переведено відповідну земельну ділянку до земель запасу Щасливської сільської ради. У подальшому, рішеннями Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.77-16-XXIV — №153.87-16-XXIV земельні ділянки передані у приватну власність фізичних осіб для будівництва та обслуговування житлових будинків у селі Проліски Бориспільського району Київської області.
Із досліджених судом матеріалів лісовпорядкування, планшетів лісовпорядкування, таксаційних описів, планів лісонасаджень, інформації Виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 11.12.2015 №483, а також інших доказів, наявних у матеріалах справи, судом установлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 розташовані у межах кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства «Бориспільський лісгосп» та належать до земель лісогосподарського призначення державної власності.
Суд також установив, що: рішення Кабінету Міністрів України про вилучення спірних земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення державної власності не приймалось; зміна цільового призначення земель у встановленому законом порядку не здійснювалась; погодження вилучення земель лісового фонду уповноваженим органом у сфері лісового господарства відсутнє. 
Таким чином, Щасливська сільська рада, приймаючи рішення від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV та рішення від 24.02.2004 №153.77-16-XXIV — №153.87-16-XXIV, діяла поза межами наданих законом повноважень, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб належало до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.
Судом установлено, що після первинного незаконного вибуття спірних земельних ділянок із державної власності право власності на них неодноразово переходило до інших осіб та на момент звернення прокурора до суду було зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 та №645.
Отже, право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на спірні земельні ділянки є похідним від первинного вибуття земель лісогосподарського призначення державної власності на підставі рішень Щасливської сільської ради від 24.02.2004.
Оцінюючи доводи відповідача щодо добросовісності набуття права власності на спірні земельні ділянки, суд ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у пункті 55 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, відповідно до якої в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак лісових земель особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. 
Судом установлено, що спірні земельні ділянки розташовані у межах земель лісового фонду, мають особливий правовий режим та перебувають під особливою охороною держави. Суд ураховує, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували встановлені судом обставини щодо належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення державної власності та законності їх первинного вибуття з державної власності. Суд також ураховує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пунктах 56– 57 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, власник має право витребувати належне йому майно від останнього набувача незалежно від кількості попередніх відчужень, а рішення суду про витребування нерухомого майна є достатньою підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо добросовісності набуття спірних земельних ділянок не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Суд ураховує, що предметом даного позову є саме витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 із незаконного володіння останнього набувача — Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ». При цьому оспорювання всього ланцюга попередніх договорів, державних актів та реєстраційних дій не є необхідним для відновлення порушеного права держави, оскільки право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» має похідний характер.
Оцінюючи питання пропорційності втручання у право мирного володіння майном, суд ураховує, що витребування земель лісогосподарського призначення державної власності переслідує легітимну мету захисту публічного інтересу у сфері охорони земель лісового фонду та відновлення законного правового режиму особливо цінних земель державної власності.
Суд також бере до уваги, що спірні земельні ділянки вибули з державної власності за відсутності волевиявлення належного власника — держави в особі Кабінету Міністрів України, а тому подальший цивільний оборот таких земельних ділянок, укладення договорів іпотеки, договорів про задоволення вимог іпотекодержателя та державна реєстрація права власності не усувають установленого судом факту незаконного вибуття земель лісогосподарського призначення з державної власності.
За таких обставин, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 вибули з державної власності поза волею належного власника, перебувають у незаконному володінні Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ», а тому заявлені прокурором вимоги про їх витребування на підставі статті 387 Цивільного кодексу України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо застосування позовної давності

Відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав.
Прокурор заперечив сплив позовної давності, а також заявив клопотання, у разі встановлення судом спливу позовної давності, визнати причини її пропуску поважними.
Відповідач, зокрема, посилається на те, що спірні земельні ділянки вибули з державної власності у 2004 році, а прокурор та уповноважені органи держави, на думку відповідача, знали або повинні були знати про відповідні обставини значно раніше звернення з даним позовом до суду, зокрема, Київською обласною прокуратурою розглядалась кримінальна справа № 47-660, у межах якої було здійснене вилучення рішень Щасливської сільської ради за 2004 - 2005 роки, в тому числі, оригінал рішення Щасливської сільської ради №153.12-16-ХХІV від 24.02.2004 (копія протоколу виїмки від 07.06.2005 наявна у матеріалах справи), отже, прокуратурі було відомо про спірне порушення принаймні з 07.06.2005.
З огляду на ці доводи відповідача, з наявної у матеріалах справи копії постанови слідчого слідчо-оперативної групи прокуратури Київської області про проведення виїмки від 19.05.2005 у кримінальній справі № 47-660, на підставі якої було проведено вищевказану виїмку 07.06.2005, судом встановлено, що підставами для проведення цієї виїмки було розслідування дій Щасливського сільського голови з видачі висновків про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ПП "Стенд Плюс", ПП "Агріком Інвест", ПП "Сталкер", ПП "Вест", ПП "Альянс", ТОВ "Сосновий маєток-5", тоді як рішення Щасливської сільської ради №153.12-16-ХХІV від 24.02.2004 не стосувалось предмету розгляду кримінальної справи № 47-660, оскільки, як встановлено судом вище, цим рішенням було припинено право користування Державного підприємства “Бориспільський лісгосп” земельною ділянкою площею 10,0 га та передано зазначену земельну ділянку до земель запасу Щасливської сільської ради, з подальшою передачею у приватну власність громадян для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Проліски Бориспільського району Київської області.
Відтак судом встановлено, що спірні у цій справі правовідносини не стосувались предмету кримінальної справи № 47-660, а сам факт відкриття кримінального провадження або досудового розслідування та отримання прокуратурою певного обсягу інформації не означає, що відлік строку позовної давності розпочався автоматично щодо усіх виявлених фактів, оскільки початок перебігу позовної давності прив`язується виключно до конкретного предмета спору (встановлення факту порушення права), а не до будь-яких відомостей загалом, отже, відкриття кримінальної справи починає перебіг позовної давності лише щодо того майна, коштів або правовідносин, які є предметом цього конкретного розслідування та справи.
Отже, саме по собі вилучення у 2005 році рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV не підтверджує обізнаності прокуратури про порушення права держави щодо конкретних земельних ділянок, які є предметом цього спору та про осіб, які ними заволоділи.
Не розпочинається перебіг позовної давності і з листа Державного підприємства “Бориспільський лісгосп” від 05.11.2003 №174 зі згодою на передачу земельної ділянки площею 10,0 га до земель запасу Щасливської сільської ради, вказаний документ не містить погодження на зміну цільового призначення земель лісогосподарського призначення, їх переведення до земель житлової та громадської забудови чи передачу у приватну власність фізичних осіб, не є рішенням уповноваженого органу про вилучення земель лісогосподарського призначення із постійного користування державного лісогосподарського підприємства, а також передував самому факту спірного правопорушення - прийняття рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV про припинення права користування Державного підприємства “Бориспільський лісгосп” земельною ділянкою площею 10,0 га та передачу зазначеної земельної ділянки до земель запасу Щасливської сільської ради, тому, за визначенням статті 261 Цивільного кодексу України, не може бути початком для перебігу позовної давності - до порушення відповідного права.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Вказані позиції узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц при розгляді, у тому числі, спірних у справі правовідносин, відповідно до яких сплив позовної давності не встановлений у спірних правовідносинах станом на 01 квітня 2016 року (дату звернення прокурором з позовом у тій справі щодо спірних правовідносин).
Натомість із листа Виробничого об`єднання “Укрдержліспроект” від 11.12.2015 №483 та доданих до нього графічних матеріалів убачається, що прокуратурі Київської області було повідомлено про накладення, зокрема, земельних ділянок із кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 на землі кварталу №1 Вишеньківського лісництва Державного підприємства “Бориспільський лісгосп”.
Таким чином, саме станом на 11.12.2015 матеріалами справи підтверджується наявність у прокуратури відомостей, які давали можливість установити порушення права державної власності щодо конкретно визначених спірних земельних ділянок, оскільки вищевказані документи підтвердили накладення земельних ділянок, визначили їх конкретні кадастрові номери, дозволили співвіднести спірні земельні ділянки із землями лісового фонду, дали можливість ідентифікувати саме ті земельні ділянки щодо яких заявлено позов.
Доказів того, що інша уповноважена у спірних правовідносинах особа довідалася або могла довідатися про порушення спірного права або про особу, яка його порушила, матеріали справи не містять.
01.04.2016 перший заступник прокурора Київської області звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом у справі №359/3373/16-ц, в якому, зокрема, заявив вимоги про витребування земельних ділянок із кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014.
Отже, первісне звернення прокурора до суду з вимогами щодо повернення спірних земельних ділянок відбулось у межах трирічної позовної давності.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц провадження у частині вимог, заявлених до юридичних осіб, закрито з підстав належності відповідного спору до господарської юрисдикції. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач не позбавлений права звернутися з належними вимогами до юридичних осіб у порядку господарського судочинства.
При цьому позовна давність щодо спірного правопорушення сплинула саме під час розгляду позову прокурора у суді - 12.12.2018.
У пункті 122 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду також вказала, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20, пункт 119)). Частина п`ята статті 267 ЦК України не пов`язує такі наслідки з обов`язком заінтересованої особи звернутися до суду з заявою про їх застосування. Перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20, пункт 125)).
Таким чином, з 01.04.2016 до 23.11.2021 вимоги щодо повернення спірних земельних ділянок перебували на судовому розгляді, а необхідність звернення з окремим позовом до господарського суду виникла внаслідок остаточного вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання юрисдикційної належності спору.
Судом також ураховано, що під час розгляду справи №359/3373/16-ц право власності на спірні земельні ділянки 05.07.2019 було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю “МЕГАПЛАНТ”. Ця обставина не змінює початку перебігу позовної давності, однак визначає особу, до якої має бути пред`явлена належна віндикаційна вимога як до останнього володільця спірного майна.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про початок перебігу позовної давності з 07.06.2005 не підтверджені матеріалами справи, перший позов щодо спірних земельних ділянок було подано у межах позовної давності, а тривале перебування відповідних вимог на судовому розгляді та закриття провадження внаслідок визначення іншої юрисдикції є поважними причинами пропуску позовної давності у розумінні частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України, зважаючи на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) про те, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо.
Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є саме витребування із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕГАПЛАНТ” земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014, а не самостійне оспорювання рішень Щасливської сільської ради від 24.02.2004, державних актів, свідоцтв про право власності, договорів або реєстраційних дій.
Судом установлено, що спір щодо законності вибуття спірних земельних ділянок із державної власності є тривалим та перебував на судовому розгляді починаючи з 01 квітня 2016 року в межах справи №359/3373/16-ц за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства “Бориспільське лісове господарство” про визнання недійсними рішень, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтв про право власності, рішень про державну реєстрацію права власності та витребування земель із чужого незаконного володіння.
Під час розгляду вказаної справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій фактично здійснювався судовий захист права державної власності на спірні земельні ділянки, а тому доводи відповідача про бездіяльність держави у спірних правовідносинах спростовуються встановленими судом обставинами.
За таких обставин, ураховуючи, що держава починаючи з 2016 року здійснювала судовий захист порушеного права в межах справи №359/3373/16-ц, а також беручи до уваги законодавче продовження та зупинення строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі.
Зокрема, судом взяті до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 про таке.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” (далі - Закон № 540-IX) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”.
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ “Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
З огляду на вказане законодавство, що регулювало перебіг позовної давності у спірний період, в Україні з 02 квітня 2020 року та станом на час звернення прокурора з цим позовом до суду існували об`єктивні обставини, що суттєво ускладнювали звернення до суду, що стало підставою для відповідного продовження, а згодом і зупинення позовної давності, що також враховано судом при оцінці періоду, на який була пропущена позовна давність.
При цьому судом враховано, що у період до появи відповідних об`єктивних обмежень спливу позовної давності з 12.12.2018 до 02.04.2020 набрало законної сили рішення у справі №359/3373/16-ц (постанова Апеляційного суду Київської області від 20.03.2018), що перешкоджало зверненню з позовом до суду з того самого предмету та тих самих підстав, відповідно до вимог процесуальних кодексів - до скасування цієї постанови постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021, під час касаційного перегляду справи №359/3373/16-ц на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 та №645 Товариство з обмеженою відповідальністю “МЕГАПЛАНТ” набуло право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014, а 05.07.2019 право власності відповідача було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, що, зокрема, встановила неналежність визначеної у справі юрисдикції, була ухвалена після закінчення цього періоду.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц судові рішення попередніх інстанцій у частині вимог, заявлених до юридичних осіб, скасовано, а провадження у цій частині закрито з огляду на належність спору до юрисдикції господарських судів. Копію зазначеної постанови Київська обласна прокуратура отримала 09.12.2021, що підтверджується реєстраційною відміткою на супровідному листі Верховного Суду.
Отже, до 23.11.2021 вимоги щодо повернення спірних земельних ділянок перебували на судовому розгляді, а необхідність звернення з окремим позовом за правилами господарського судочинства виникла внаслідок остаточного вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання юрисдикційної належності відповідної частини спору.
Закриття провадження у справі № 359/3373/16-ц не означало автоматичного виникнення можливості негайного звернення до господарського суду. Навпаки, постановою Великої Палати була встановлена необхідність пред`явлення вимог у межах іншої юрисдикції до належних відповідачів та з дотриманням процесуальних передумов представництва інтересів держави. Отже, прокурор був зобов`язаний здійснити комплекс процесуальних та організаційних дій, необхідних для формування нового позову, а не повторно подати тотожну позовну заяву.
До 23.11.2021 прокурор реалізовував право держави на судовий захист. Постановою Великої Палати Верховного Суду вперше було остаточно встановлено, що вимоги до юридичних осіб підлягають розгляду в іншому виді судочинства. Саме з цього моменту виникла не необхідність повторно звернутися до суду, а необхідність сформувати новий предмет процесуальної діяльності з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду та фактичних змін, що відбулися під час тривалого судового розгляду.
Зокрема, під час розгляду справи №359/3373/16-ц змінився зареєстрований володілець спірних земельних ділянок. На час первісного звернення прокурора, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Березова роща». 05.07.2019 на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя №644 та №645 право власності на зазначені земельні ділянки зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ», яке не було відповідачем у справі №359/3373/16-ц.
Крім зміни зареєстрованого володільця, після закриття провадження у справі №359/3373/16-ц прокурору належало визначити орган держави, уповноважений здійснювати відповідні повноваження у спірних земельних правовідносинах. Попередній позов було заявлено в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Бориспільське лісове господарство», тоді як цей позов подано в інтересах держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області.
У період після ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 також відбулася реорганізація ДП «Бориспільське лісове господарство». Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 №942 підприємство припинено шляхом реорганізації — приєднання до ДСГП «Ліси України», наказом ДСГП «Ліси України» від 14.12.2022 №18 утворено філію «Бориспільське лісове господарство», а наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.01.2023 №128 затверджено передавальний акт балансових рахунків, активів, зобов`язань, матеріалів лісовпорядкування та документів ДП «Бориспільське лісове господарство».
Зазначені організаційні зміни мали значення для встановлення правонаступника державного лісогосподарського підприємства, визначення місця зберігання матеріалів лісовпорядкування та отримання документів, необхідних для підтвердження правового статусу спірних земель.
Поряд із цим прокурором з`ясовувалося питання розмежування повноважень між обласною та районною державними адміністраціями. 
Листом від 10.07.2023 №6659/03/09.02-N/2023 Київська обласна державна адміністрація — Київська обласна військова адміністрація, пославшись на положення статті 122 Земельного кодексу України, повідомила прокуратуру, що повноваження щодо розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 не належать до її компетенції. 
Після отримання зазначеної відповіді Київська обласна прокуратура листом від 12.07.2023 №15/1-779вих23 звернулася до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області щодо вжиття заходів, спрямованих на повернення спірних земельних ділянок у державну власність, а також з`ясування наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором.
Листом від 02.08.2023 №48/07-46/2660 Бориспільська районна державна адміністрація Київської області повідомила, що не здійснювала обліку земельних ділянок лісогосподарського призначення, не контролювала прийняття органами місцевого самоврядування відповідних рішень, не була повідомлена Щасливською сільською радою або ДП «Бориспільське лісове господарство» про припинення права користування земельною ділянкою площею 10 га, а тому не була обізнана про обставини вибуття спірних земельних ділянок із державної власності та відповідні порушення земельного законодавства. 
Отже, визначення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області належним органом, уповноваженим державою у спірних правовідносинах, відбулося після отримання офіційної позиції Київської обласної державної адміністрації — Київської обласної військової адміністрації щодо відсутності у неї відповідних повноважень та потребувало з`ясування правового статусу земель, їх територіального розташування і чинного розмежування повноважень між обласною та районною державними адміністраціями.
Враховуючи, що Бориспільська районна державна адміністрація посилалася на необізнаність щодо обставин вибуття земель, прокурор продовжив збирання матеріалів, необхідних для повідомлення компетентному органу конкретних обставин порушення права держави та надання йому можливості самостійно вжити заходів судового захисту.
Листом філії «Бориспільське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 04.01.2024 №4/20.23-2024 прокуратурі надано матеріали лісовпорядкування з додатками на 62 аркушах, серед яких плани лісонасаджень, планшети лісовпорядкування, таксаційні описи, проєкти організації та розвитку лісового господарства і протоколи лісовпорядних нарад.
Після отримання вказаних матеріалів Бориспільська окружна прокуратура листом від 24.04.2024 №51-2123вих-24 повторно звернулась до Бориспільської районної державної адміністрації, повідомила встановлені обставини вибуття спірних земель із державної власності та запропонувала повідомити про вжиття заходів щодо їх повернення або про неможливість самостійного звернення до суду.
Листом від 26.04.2024 №2757-24 Бориспільська районна державна адміністрація повідомила, що заходів претензійно-позовного характеру щодо повернення спірних земельних ділянок не вживала, зокрема у зв`язку із відсутністю бюджетних коштів для сплати судового збору.
Отже, після повідомлення Бориспільській районній державній адміністрації конкретних обставин порушення, матеріалами справи підтверджена як обізнаність компетентного органу про порушене право держави, так і невжиття ним самостійних заходів судового захисту, що має значення для підтвердження передбачених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав представництва інтересів держави прокурором.
Також для формування доказової бази Бориспільська окружна прокуратура 10.06.2024 направила до Пристоличної сільської ради запит №51-3007вих-24 щодо надання рішень Щасливської сільської ради від 24.02.2004.
Листом від 13.06.2024 №02-14/1235/2024 Пристолична сільська рада повідомила, що рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV та №153.77-16-XXIV–№153.87-16-XXIV були вилучені на підставі протоколу виїмки від 07.06.2005. 21.06.2024, прокуратура також отримала лист Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області №10-10-0.3-6038/2-24 із доданими документами.
Після отримання зазначених документів позовну заяву оформлено 26.07.2024 за №51-3839вих-24 та 05.08.2024 зареєстровано Господарським судом Київської області.
Суд також ураховує, що копію постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № №359/3373/16-ц прокуратура отримала 09.12.2021, а 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан. Сам факт введення воєнного стану суд не розглядає як самостійну підставу для визнання причин пропуску позовної давності поважними, водночас, зазначена обставина оцінюється у сукупності з характером спірних правовідносин, зміною зареєстрованого володільця, реорганізацією державного лісогосподарського підприємства, необхідністю визначення компетентного органу та документально підтвердженими діями прокурора щодо збирання доказів і дотримання процедури представництва інтересів держави.
Наведені обставини не свідчать про початок нового перебігу позовної давності з 23.11.2021, вони оцінюються судом виключно під час вирішення питання про поважність причин її пропуску відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України.
З урахуванням вищевикладеного, вирішальним є не те, скільки часу минуло після постановлення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 23.11.2021, а чи свідчить цей проміжок про бездіяльність уповноваженого суб`єкта. Матеріали справи такої бездіяльності не підтверджують. Навпаки, вони свідчать про послідовне вчинення дій, необхідних для належного визначення суб`єктного складу спору, виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та формування позову з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду.
З огляду на те, що первісний позов щодо спірних земельних ділянок було подано в межах позовної давності, відповідні вимоги перебували на судовому розгляді до 23.11.2021, під час розгляду справи змінився зареєстрований володілець земельних ділянок, після закриття провадження виникла необхідність визначення належного відповідача та компетентного органу держави, а матеріалами справи підтверджено вчинення прокурором у 2023– 2024 роках дій щодо отримання позиції відповідних державних органів, збирання матеріалів лісовпорядкування, архівних рішень органу місцевого самоврядування та документів органу земельних ресурсів, крім того, у період після розгляду справи №359/3373/16-ц зверненню до суду перешкоджали об`єктивні обставини введення карантину та введення воєнного стану, значення яких для своєчасного звернення до суду підтверджується тим, що вказані обставини призвели до змін в законодавчому регулюванні перебігу позовної давності та зумовили продовження та зупинення її строків, суд визнає причини пропуску позовної давності у цій справі поважними у розумінні частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Отже, суд дійшов висновку про визнання поважними причин пропуску позовної давності, відтак, порушене право держави підлягає захисту, а заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає.

Висновки суду за результатами розгляду справи

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 є землями лісогосподарського призначення державної власності та вибули із державної власності поза волею належного власника.
Судом установлено, що рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24.02.2004 №153.12-16-XXIV та рішення від 24.02.2004 №153.77-16-XXIV — №153.87-16-XXIV за відсутності відповідних повноважень, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності належало до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.
Судом раніше встановлено, що рішення Кабінету Міністрів України про вилучення спірних земельних ділянок не приймалось, зміна цільового призначення земель у встановленому законом порядку не здійснювалась, а погодження вилучення земель лісового фонду уповноваженим органом у сфері лісового господарства відсутнє.
Із досліджених судом доказів установлено, що після первинної передачі земельних ділянок у приватну власність спірні земельні ділянки неодноразово відчужувались, у подальшому перейшли у власність ОСОБА_1 , після чого були передані до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова роща» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД"). Судом також установлено, що на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №644 Товариство з обмеженою відповідальністю «Березова роща» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЛІ ТРЕЙД") передало Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» право власності на земельну ділянку площею 1,1201 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0014, а на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.07.2019 №645 — земельну ділянку площею 0,7494 га з кадастровим номером 3220888000:03:001:0013.
Таким чином, право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ» на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 є похідним від первинного незаконного вибуття земель лісогосподарського призначення державної власності.
Оцінюючи доводи відповідача щодо добросовісності набуття права власності, суд урахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, відповідно до якої в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак лісових земель особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо добросовісності набуття спірних земельних ділянок не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Суд також урахував, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, прокурор обрав належний спосіб захисту права держави у даному випадку - віндикаційний позов до останнього набувача земельних ділянок у порядку статті 387 Цивільного кодексу України.
Доводи відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд відхиляє, оскільки встановлено, що держава починаючи з 2016 року здійснювала судовий захист права власності на спірні земельні ділянки у межах справи №359/3373/16-ц, а строки позовної давності порушені через поважні причини.
Інші доводи та докази сторін оцінені судом у сукупності з вищевикладеними та не наводяться у рішенні суду, позаяк не спростовують вказаних у рішенні висновків суду та не покладені судом в його основу.
Оцінивши встановлені обставини справи в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013 та 3220888000:03:001:0014 вибули з державної власності поза волею належного власника, перебувають у незаконному володінні Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПЛАНТ», а тому заявлені прокурором вимоги про їх витребування є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом установлено, що заявлені прокурором позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

вирішив:

1. Позов (вх. №1101/24 від 05.08.2024) Виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі позивача: Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" про витребування земельних ділянок задовольнити повністю. 
2. Витребувати на користь держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації (08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, буд. 74, код ЄДРПОУ 24209740) з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" (08552, Київська обл., Фастівський р-н, с. Триліси, вул. Короленка, буд. 7, код ЄДРПОУ 34501857) земельні ділянки лісогосподарського призначення з кадастровими номерами 3220888000:03:001:0013, 3220888000:03:001:0014.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПЛАНТ" (08552, Київська обл., Фастівський р-н, с. Триліси, вул. Короленка, буд. 7, код ЄДРПОУ 34501857 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за наступними реквізитами: отримувач - Київська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ - 02909996; банк отримувача - ДКЄУ м. Київ; МФО банку: 820172; рахунок отримувача-UA028201720343190001000015641 у розмірі 140154,45 грн (сто сорок тисяч сто п`ятдесят чотири гривні сорок п`ять копійок).
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 23.07.2026.

Суддя С.О. Саванчук