ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2026 року | м. Ужгород | № 260/3691/26

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дору Ю.Ю.
при секретарі судового засідання Тереля А.А.
за участю:
позивач – не з`явився,
представника позивача - Дудурич І.В.,
представника відповідача – Дашковська С.О.,
розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання рішення протиправним,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Шевченка , буд. 2, ЄДРПОУ 04350168), у якому просить:
-Визнати протиправним та нечинним рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 2128-XLV-VIII від 25.10.2024 року «Про затвердження Положення про порядок поховання померлих та утримання кладовищ на території Оноківської сільської ради».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поховані на кладовищі в с. Невицьке в подвійному родинному похованні.
В лютому 2026 року Позивач дізнався від своїх родичів, що Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення, яким встановлена плата за вибір місця поховання для іногородніх.
Оскільки позивач вважає дану норму нормативно-правового акту дискримінаційною, то він звернувся із даним позовом до суду. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та зазначив, що діяв у межах компетенції та повноважень, які передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Окрім цього позивач не довів порушення його прав, оскільки він не проживає на території Оноківської ОТГ. 
Представник позивача в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав у повному розмірі.
Представник відповідача у підготовчому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач і третя особа посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, що подані сторонами суд встановив такі правовідносини та відповідне їм правове регулювання.
25.10.2024 року Оноківською сільською радою було прийнято рішення № 2128-XLV-VIII «Про затвердження Положення про порядок поховання померлих та утримання кладовищ на території Оноківської сільської ради» (надалі - оскаржуване рішення), яким сільська рада вирішила: 1). Затвердити Положення про порядок поховання померлих та утримання кладовищ Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (додається). 2) Дозволити поховання іногородніх громадян на кладовищах сіл Оноківці, Оріховиця, Кам`яниця, Гута за плату, а саме: 50.000,00 грн. - за поховання; 80.000,00 грн. - за поховання з бронюванням місця поруч, що підтверджується витягом з рішення№ 2128-ХІЛ-УІІІвід 04.05.2024 року.
Батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поховані на кладовищі в с. Невицьке в подвійному родинному похованні. Оскільки позивач вважає, що таке рішення Оноківської сільської ради про становлення плати є протиправним та дискримінаційним, яке порушує рівність громадян, то він звернувся із даним позовом до суду. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання на 25 червня 2026 року на 09:10 год., також зобов`язано відповідача опублікувати оголошення про відкриття провадження даної справи.
Ухвалою суду від 25.06.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 
Судом встановлено в ході розгляду справи наступні обставини. 
25.10.2024 року Оноківською сільською радою було прийнято рішення № 2128-XLV-VIII «Про затвердження Положення про порядок поховання померлих та утримання кладовищ на території Оноківської сільської ради» (надалі - оскаржуване рішення), яким сільська рада вирішила:
Затвердити Положення про порядок поховання померлих та утримання кладовищ Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.
Дозволити поховання іногородніх громадян на кладовищах сіл Оноківці, Оріховиця, Кам`яниця, Гута за плату, а саме: 50.000,00 грн. - за поховання; 80.000,00 грн. - за поховання з бронюванням місця поруч, (а.с.16-21)
Оскільки позивача батьки поховані на території Оноківської сільської ради, то позивач вважає, що таким рішенням, яке дискримінує права громадян України за територіальною належністю порушені його права, то він звернувся із даним позовом до суду. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України.
Ст. 25-26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року (надалі - Закон № 280/97-ВР) визначені межі компетенції та повноваження сільських, селищних, міських рад.
Відповідно до ст. 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (загальна компетенція). Ст. 26 Закону № 280/97-ВР визначає виключну компетенцію рад. Закон № 280/97-ВР визначає повноваження виконавчих органів ради, зокрема:
ч. 1 ст. 30 Закону № 280/97-ВР визначено, що до повноважень в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: зокрема 11) забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони, крім випадків, передбачених статтею 23-1 Закону України "Про поховання та похоронну справу";
ч. 1 ст. 34 Закону № 280/97-ВР визначено, що до повноважень у сфері соціального захисту населення до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: зокрема 4) вирішення питань про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; подання допомоги на поховання громадян в інших випадках, передбачених законодавством.
Крім цього, ст. 40 Закону № 280/97-ВР визначено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.
Спеціальним законом в сфері поховання є Закон України «Про поховання та похоронну справу» № 1102-IV від 10.07.2003 року (надалі - Закон 1102-IV).
В ст. 8 Закону 1102-IV визначені повноваження центральний органів виконавчої влади, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, їх виконавчих органів, тощо.
Відповідно ч. 5 до ст. 8 Закону 1102-IV органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23— цього Закону; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послугу зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5) здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.
Підзаконним нормативними актами в сфері діяльності з поховання померлих є наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19.11.2003 року, яким затверджене Типове положення про ритуальну службу в Україні, Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг, Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, Порядок утримання кладовищ та інших місць поховань, тощо.
Проте, а ні Закон № 280/97-ВР, а ні Закон № 1102-IV, ні інші законодавчі акти не наділяють повноваженнями органи місцевого самоврядування чи їх виконавчі органи надавати перевагу одним верствам населення перед іншими, встановлювати обов`язкові платежі як умову здійснення поховання.
Суд зауважує, що орган місцевого самоврядування вправі встановлювати плату за послуги у сфері поховання громадян, проте не вправі встановлювати дискримінаційну вартість таких послуг, в залежності від місця проживання громадян. 
Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Відповідно до ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками .
Як вбачається із ст. 4 Закону № 1102-IV діяльність у галузі поховання базується на таких основних принципах: зокрема створення рівних умов для поховання померлих незалежно від їх раси, кольору шкіри, політичних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; запобігання випадкам не поховання померлих; компенсації державою витрат, пов`язаних з похованням померлих, відповідно до закону, тощо.
Суд приходить до висновку, що відповідач всупереч наведеним вимогам 25.10.2024 року прийняв оскаржуване рішення, яким дозволив поховання не встановлену на законодавчому рівні, а отже, самовільно визначену категорію «іногородніх громадян» на кладовищах сіл Оноківці, Оріховиця, Кам`яниця, Гута за плату, а саме: 50.000,00 грн. за поховання, 80.000,00 грн. за поховання з бронюванням місця поруч, що підтверджується витягом з рішення№ 2128-ХЬ\ЈУШ від 04.05.2024 року.
Відтак, оскаржуваним рішенням відповідач фактично розділив громадян на місцевих та «іногородніх», чим порушив вимоги ст. 21, 24 Конституції України щодо привілеїв чи обмежень за ознаками місця проживання, вимоги Згідно ст. 4 Закону № 1102-IV щодо створення рівних умов для поховання померлих незалежно від місця проживання.
Крім цього, суд зауважує, що відповідачем в оскаржуваному рішенні вжито термін "іногородні", якого не існує в чинному законодавстві України.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо встановлення вартості місця поховання, адже згідно ст. 4 Закону № 1102-IV діяльність у галузі поховання базується на таких основних принципах: зокрема безоплатного виділення місця для поховання померлих (їхніх останків) чи урні з прахом померлих на кладовищі (у колумбарії); тощо.
Відповідно ч. 1 ст. 25 Закону № 1102-IV за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проєктної документації.
П. 2.4 «Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань» затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року (надалі - Порядок № 193) визначено, що за зверненням Виконавця волевиявлення чи особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого.
Законом № 1102-І та іншими нормативними актами гарантується право на безоплатність виділення місця для поховання, а органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями стягувати будь-які платежів за вибір місця поховання.
Проте, відповідачем було прийнято оскаржуване рішення, яким відповідач дозволити поховання іногородніх громадян за плату, а саме: 50.000,00 грн. за поховання, 80.000,00 грн. за поховання з бронюванням місця поруч. 
Отже, судом встановлено та не спростовано в ході судового розгляду оскаржуваним рішенням відповідач встановив плату за поховання для «іногородніх» чим порушив вимоги ст. 4, 25 Закону № 1102-IV щодо безоплатного виділення місця для поховання померлих (їхніх останків) на кладовищі.
З огляду на викладене оскаржуване рішення відповідача прийняте з порушенням ст. 4, 25 Закону № 1102-IV, п. 2.4 Порядку № 193 щодо безоплатності виділення місце для поховання, а отже є протиправним та нечинним рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 2128-XLV-VIII від 25.10.2024 року “Про затвердження Положення про порядок поховання померлих та утримання кладовищ на території Оноківської сільської ради”.
Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Шевченка , буд. 2, ЄДРПОУ 04350168) про визнання рішення протиправним - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та нечинним рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 2128-XLV-VIII від 25.10.2024 року «Про затвердження Положення про порядок поховання померлих та утримання кладовищ на території Оноківської сільської ради».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Шевченка , буд. 2, ЄДРПОУ 04350168) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривнi 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 серпня 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 07 вересня 2026 року.

Суддя | Ю.Ю.Дору