ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
07 серпня 2026 року | Справа № 280/1936/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області
до Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області
про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (далі – відповідач 1), до Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області (далі – відповідач 2), в якій позивач просить суд:
визнати дії працівників Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області Слюсаренко Д.М., Лемешева А.В. щодо переслідування та примусового зупинення транспортного засобу IVECO державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та створення аварійно-небезпечної ситуації на дорозі, яка призвела до ДТП, незаконними;
зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області притягнути ОСОБА_2 , Лемешева А.В. до відповідальності за незаконне переслідування та примусового зупинення транспортного засобу IVECO державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , а також створення аварійно-небезпечної ситуації на дорозі, яка призвела до ДТП;
визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті № ОПШ 020924 від 17.02.2026.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії працівників Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області Слюсаренко Д.М., Лемешев А.В. щодо переслідування та створення аварійно-небезпечної ситуації на дорозі, яка призвела до ДТП, є незаконними.17.02.2026 начальником Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Романенком Анатолієм Юрієвичем формально було розглянуто справу про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 . Під час розгляду справи, був присутній захисник Коновалова А.С., яка надала свої та ОСОБА_1 письмові заперечення, також надала й письмові пояснення відповідно до яких: працівники Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області незаконно переслідували транспортний засіб ОСОБА_1 та створили аварійно-небезпечну ситуацію на дорозі, яка призвела до ДТП ОСОБА_1 не здійснював господарську діяльність, він перевозив на власному авто, власний груз (причіп) документи про право власності надавалися для огляду під час складання акту та копії додавалися до письмових заперечень під час розгляду адміністративної справи, а отже дія Закону України «Про автомобільний транспорт» на нього не розповсюджувався; Надання для огляду Технічного огляду на транспортний засіб не вимагалося, проте він був у наявності; наявність ТТН є обов`язковою при отриманні послуг з перевезення вантажу на договірних засадах від іншої юрособи; ОСОБА_1 , як ФОП не здійснює діяльність з надання послуг з перевезення. Однак, всі ці доводи під час розгляду справи не були враховані, та як наслідок складено Постанову про застосування господарсько-адміністративного штрафу № ОПШ 020924 від 17.02.2026. З даною постановою, Позивач не погоджується. Просить позовну заяву задовольнити.
Ухвалою судді від 16.03.2026 позовну заяву залишено без руху.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 30.03.2026 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Державна служба України з безпеки на транспорті проти адміністративного позову заперечила з підстав, викладених у письмовому відзиві відповідно до якого зазначено, що Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, лише посилався на те, що здійснював перевезення вантажу для власних потреб, власними засобами, а тому не є перевізником у розумінні статті 1 Закону «Про автомобільний транспорт» та не повинен здійснювати контроль за робочим часом та відпочинком водія і за належною роботою контрольного пристрою (тахографа). Доводи позивача про те, що він не надає послуги з перевезення вантажів на замовлення, не є тотожним із нездійсненням вантажного перевезення та не можуть спростувати обставини перевезення вантажу. Більш того, з огляду на обсяг наданих під час здійснення рейдової перевірки доказів, відповідно до яких користувачем транспортного засобу є Позивач, який здійснював перевезення вантажу, то очевидним є висновок про те, що саме він і є суб`єктом відповідальності як перевізник у розумінні вищенаведених вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Більш того, перевезення вантажів дорогами загального користування для власних потреб неможливе, з огляду на завдання, яке постає перед особами, що перевіряють - організація безпечної праці, ефективний контроль за роботою водіїв транспортних засобів та безпека руху. Та обставина, що певна особа не зареєстрованого ним КВЕД вантажні перевезення, не позбавляє можливості здійснювати перевезення вантажів. Зазначає, що Позивач не надав суду належні документальні докази того, що оскаржувана постанова є неправомірною, а дії посадових осіб Укртрансбезпеки є незаконними. Просить відмовити у задоволені позовної заяви.
Ухвалою суду від 17.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про заміну неналежних відповідачів у справі.
Суддя Стрельнікова Н.В. з 01.07.2026 по 02.08.2026 перебувала у відпустці.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області на підставі направлення на перевірку № ЕНР 000311 від 08.01.2026, 14.01.2026 проводилась рейдова перевірка на ділянці а/д М-30 947 км.
Був зупинений транспортний засіб марки IVECO, номерний знак НОМЕР_1 ,, під керуванням водія ОСОБА_1 .
Позивач пред`явив для перевірки посадовій особі Управління державного нагляду (контролю у Дніпропетровської області: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки IVECO, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (причіп), номерний знак НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 ; посвідчення водія (ДІЯ) НОМЕР_5 .
За результатами перевірки 14.01.2026 було складено акт №008255 проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом в якому зазначено, що при здійсненні рейдової перевірки транспортного засобу марки IVECO, н.з. НОМЕР_3 , було виявлене порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
В акті від 14.01.2026 №008255 у графі «Пояснення водія про причину порушення» позивач зазначив, що зупинка транспорту здійснена аварійним шляхом з загрозою життя та пошкодженням автомобілю.
Також представником позивача направлено Управлінню державного нагляду (контролю) у Запорізькій області письмові заперечення на акт від 14.01.2026 №008255. Представник позивача зазначив, що позивач здійснював вантажні перевезення для власних потреб із використанням власного транспортного засобу (в тому числі власного причепу). 
16.12.2025 Управлінням державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 020964.
Позивач, не погоджуючись з діями працівників Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області щодо переслідування та примусового зупинення транспортного засобу, що належить позивачу та створення аварійно-небезпечної ситуації на дорозі та з вказаною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюється Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон №2344-III).
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Частиною четвертою статті 6 Закону №2344-III та підпунктом 1 пункту 4 Положення №103 встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення №103 до завдань Укртрансбезпеки належить, зокрема, здійснення відповідно до законодавства державного нагляду (контролю) з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та ведення дорожнього господарства.
Згідно з пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
За змістом розпорядження Кабінету Міністрів України 02.12.2021 №1579-р територіальним органом Укртрансбезпеки на території Дніпропетровської області є Відділ державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області.
Статтею 6 Закону №2344-III визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (ч.12).
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (ч.14).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України (ч.17).
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується (ч.18).
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, зокрема, здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути (ч.19).
Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.21).
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок №1567).
Пунктом 4 Порядку №1567 встановлено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Пунктом 12 Порядку №1567 визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (п.13 Порядку №1567).
Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Згідно з ч.1 ст.48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Частиною другою статті 48 Закону №2344-III встановлено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
При цьому, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону №2344-III).
Крім того, положенням статті 34 Закону №2344-III передбачено обов`язок автомобільного перевізника забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
Таким чином, вказана норма визначає, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, є саме автомобільний перевізник.
Суд зауважує, що на місці здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону № 2344-III). Під час такої перевірки можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці проведення перевірки. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самої лише інформації, яка зафіксована в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постановах від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20.
Позивач стверджує, і це не спростовано матеріалами справи, що він не є автомобільним перевізником у розумінні положень чинного законодавства.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про реєстрацію власником транспортного засобу та причепу є ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, е здійснював господарську діяльність, він перевозив на власному авто, власний груз (причіп) документи про право власності надавалися для огляду під час складання акту та копії додавалися до письмових заперечень під час розгляду адміністративної справи, а отже дія Закону України «Про автомобільний транспорт» на нього не розповсюджувався.
Верховний Суд у постанові від 31.07.2024 у справі №440/5873/23 зазначив, що вантажні перевезення для власних потреб - це здійснення такого перевезення фізичною особою за власний рахунок та без використання праці найманих робітників.
Відповідачем не спростовано та не надано суду належних та достовірних доказів того, що позивач здійснював перевезення вантажу саме як автомобільний перевізник у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки матеріали справи свідчать, що позивач не надавав послуг з перевезення вантажу на договірних умовах із замовником послуги за плату і такими послугами не користувався, а водій, що керував транспортним засобом, не був найманим робітником.
Отже, висновки відповідача про визначення автомобільного перевізника на підставі видаткової накладної є необґрунтованими.
Суд зазначає, в цій справі саме відповідач зобов`язаний був довести, що автомобільним перевізником був позивач. Однак ця обставина відповідачем не доведена, більше того, обставина спростовується матеріалами справи.
Фактично в даному випадку має місце неповнота з`ясування відповідачем обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо підстав застосування адміністративної відповідальності, адже жодних заходів для перевірки хто саме є автомобільним перевізником не вживалося.
Відповідачем не спростовано та не надано суду належних та достовірних доказів того, що позивач здійснював перевезення вантажу саме як автомобільний перевізник у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки матеріали справи свідчать, що позивач не надавав послуг з перевезення вантажу на договірних умовах із замовником послуги за плату і такими послугами не користувався.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи суд доходить висновку, що постанова Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області від 17.02.2026 № ОПШ 020924 про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії працівників Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області Слюсаренко Д.М., Лемешева А.В. щодо переслідування та примусового зупинення транспортного засобу IVECO державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та створення аварійно-небезпечної ситуації на дорозі, яка призвела до ДТП та зобов`язання Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області притягнути ОСОБА_2 , Лемешева А.В. до відповідальності за незаконне переслідування та примусового зупинення транспортного засобу IVECO державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , а також створення аварійно-небезпечної ситуації на дорозі, яка призвела до ДТП, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна регулюються статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно статті 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За вказаних обставин, суд вважає, що обставини щодо наявності чи відсутності вини у скоєнні ДТП підлягають доведенню в рамках розгляду справи в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не в порядку оскарження дій згідно Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо зобов`язання відповідача 2 притягнути до відповідальності осіб, якими допущені порушення, то суд вважає, що притягнення до відповідальності відбувається лише у встановленому законом порядку та за наслідками визначеної процедури (зокрема службового розслідування).
При цьому, службовим розслідуванням може бути встановлено, зокрема, відсутність підстав для притягнення до відповідальності.
Відтак, висновок про наявність підстав для притягнення осіб до відповідальності є передчасним та необґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні вказаної частини позовних вимог слід відмовити.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд звертає увагу позивача, що ним заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру та одну позовну вимогу майнового характеру, за які сплачено судовий збір у розмірі 3727,36 грн.
Частиною першою, другою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
За подання адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3328,00 грн.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Тобто, при зверненні до суду позивачу належало сплатити судовий збір у сумі 2129,92 грн. За таких обставин, позивачем надміру сплачено судовий збір у сумі 1597,44 грн.
За приписами статті 7 частини першої пункту 1 Закону № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1064,96 грн. належить стягнути у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 241, 243-246, 255 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м. Запоріжжя, вул. Домаха, буд. 8, код ЄДРПОУ 39816845), Державної служби України з безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області (вул. Воскресенська, 24, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Запорізькій області від 17.02.2026 № ОПШ 020924 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В задоволенні решти позовних вимог, – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51; код ЄДРПОУ 39816845) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні, 96 копійок).
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова