ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року 
м. Київ

справа №200/5617/23
адміністративне провадження №К/990/21724/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Білак М.В., Соколова В.М., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Геращенко І.В.,
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст позовних вимог
1. У жовтні 2023 року  ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, (далі - ТУ ДБР у місті Краматорську, відповідач), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДБР у місті Краматорську щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення ОСОБА_1 на роботі в період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно); 
- стягнути з ТУ ДБР у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно) у розмірі 15488,95 грн; 
- зобов`язати ТУ ДБР у місті Краматорську подати звіт про виконання рішення суду відразу після отримання його копії, про що окремо зазначити у резолютивній частині рішення.
ІІ. Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
2. Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 22 грудня 2023 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність ТУ ДБР у місті Краматорську щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення ОСОБА_1 на роботі в період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно). Стягнув з ТУ ДБР у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно) у розмірі 15488,95 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
3. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. При цьому за змістом норм цієї статті затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Наказом відповідача від 21 липня 2023 року №37-ос відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2023 року та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а поновлено позивача на посаді з 01 березня 2021 року. Тому, враховуючи зміст позовних вимог, а також рішення Донецького окружного адміністративного суду в справі №200/2765/23, яким вирішено питання щодо середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року в розмірі 511135,35 грн, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року. Кількість днів затримки виконання вказаного рішення суду в справі №200/3363/21-а з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року складає 5 календарних днів. Середньоденна заробітна плата позивача, згідно із наданою відповідачем до суду довідкою, складає 3097,79 грн, а середньомісячна заробітна плата - 60407 грн. Таким чином, середній заробіток ОСОБА_1 за період затримки виконання відповідачем судового рішення становить 15488,95 грн (3097,79 грн х 5 днів) без обрахування податків і зборів. Стосовно твердження відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання середнього заробітку в ТУ ДБР у місті Краматорську, оскільки він проходить військову службу, отримуючи відповідне грошове забезпечення (тобто є працевлаштованим), суд першої інстанції зазначив, що Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2023 року в справі №340/693/22 дійшов висновку, що працевлаштування позивача в період невиконання відповідачем обов`язку щодо виконання рішення суду про поновлення його на попередній посаді не може бути трансльоване на користь відповідача задля уникнення чи зменшення встановленої законом відповідальності.
4. Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 16 травня 2024 року апеляційну скаргу ТУ ДБР у місті Краматорську задовольнив частково. Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року скасував. У цій частині постановив нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТУ ДБР у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно) у розмірі 15488,95 грн. У іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року залишив без змін.
5. Приймаючи вказану постанову, апеляційний суд, серед іншого, зазначив, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Таким чином, з дати постановлення Донецьким окружним адміністративним судом рішення від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а у відповідача виник обов`язок виконати судове рішення, зокрема, в частині поновлення позивача на посаді, оскільки в цій частині рішення суду належало виконати негайно. Оскільки відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення позивача на посаді не було виконано вчасно, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності ТУ ДБР у місті Краматорську щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення ОСОБА_1 на роботі в період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року включно.
Водночас апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року включно. Суд апеляційної інстанції зауважив, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України позивач вступив до Збройних Сил України та з 28 жовтня 2020 року прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на посаду осіб рядового складу, призначений на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-IX), яким внесено зміни до КЗпП України. Зокрема у частині третій статті 119 КЗпП України замінено слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» на «зберігаються місце роботи і посада». За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Отже, до спірних правовідносин застосуванню підлягають стаття 119 КЗпП України, Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) та Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII). Тож із 19 липня 2022 року у відповідача відсутнє право нарахування середнього заробітку позивачу у період проходження ним військової служби за контрактом, оскільки внесено зміни до частини третьої статті 119 КЗпП України. Закон №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання, а тому виплата середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювала особа на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності, здійснюється по 18 липня 2022 року включно, тобто до набрання чинності Законом №2352-ІХ. З урахуванням зазначеного, у позивача з 19 липня 2022 року відсутнє право на отримання середнього заробітку в ТУ ДБР у місті Краматорську. Закон №2352-ІХ набрав чинності 19 липня 2022 року, тобто під час проходження позивачем військової служби, а тому підлягає застосуванню частина третя статті 119 КЗпП України в новій редакції, у якій, серед іншого, зазначено, що таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону №2011-XII. Апеляційний суд, пославшись на постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», зазначив, що законодавець компенсував скасування збереження середньомісячної заробітної плати одночасним збільшенням грошового забезпечення військовослужбовцям за місцем проходження служби. Відтак, з моменту набрання чинності Законом №2352-ІХ не вбачається правових підстав для виплати роботодавцем середньої заробітної плати працівникам, які були призвані на військову службу до дня набрання чинності цим Законом. Затримка виконання судового рішення за своєю суттю носить компенсаційний характер заходів відповідальності для органу, який незаконно звільнив працівника. У зв`язку з укладанням позивачем контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на час дії особливого періоду, ТУ ДБР у місті Краматорську 29 жовтня 2020 року прийнято наказ №183-ос про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби. Наказ про увільнення ОСОБА_1 від роботи діяв до дня звільнення його з ТУ ДБР у місті Краматорську, що мало місце 01 березня 2021 року. На час спірних правовідносин (з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року) ОСОБА_2 перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цій справі наявна винятковість спірних правовідносин, адже у період, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, як компенсацію неотриманої заробітної плати, яку він мав би отримати при поновленні на посаді (з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року), позивач безперервно перебував на військовій службі, тому у відповідача було відсутнє зобов`язання її сплачувати відповідно до приписів Закону №2352-ІХ. Також суд апеляційної інстанції зауважив про врахування рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року в справі №200/2765/23, яке набрало законної сили та яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді за період з 19 липня 2022 року по 13 липня 2023 року з наведених вище підстав. Виходячи з указаного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року включно.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Скаржник уважає, що оскаржувана постанова є незаконною, такою, що прийнята судом апеляційної інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права.
ОСОБА_2 зазначив, що 28 жовтня 2020 року уклав контракт про проходження військової служби і дотепер проходить службу у Збройних Силах України, тому, за відсутності існування трудових відносин між позивачем і відповідачем у спірний період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно), апеляційний суд не мав підстав застосовувати у цій справі статтю 119 КЗпП України, Закон №2352-ІХ та Закон №2011-XII. Предметом цього позову є саме стягнення передбаченого статтею 236 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а, а суд апеляційної інстанції самостійно підмінив предмет позову на стягнення передбачених статтею 119 КЗпП України гарантованих виплат працівнику на підприємстві, в установі чи організації. Водночас стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника (постанова Верховного Суду від 15 травня 2024 року в справі №380/18203/21). Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення ОСОБА_1 на роботі в період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно), апеляційний суд, у порушення вимог статті 236 КЗпП України, прийняв протиправне рішення щодо відсутності у позивача підстав для виплати середнього заробітку, хоча норми цієї статті чітко вказують, що у разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, суд виносить ухвалу про виплату середнього заробітку.
Як підставу оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржник визначив пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Стверджує про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норм статті 236 КЗпП України відносно незаконно звільнених працівників ДБР, прийнятих на військову службу за контрактом, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано частину третю статті 119 КЗпП України та Закон №2352-ІХ, яким внесено зміни до КЗпП України, оскільки вказані норми не застосовуються при відсутності існування трудових відносин між позивачем і відповідачем у період спірних правовідносин з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно), а також Закон №2011-XII, оскільки сфера дії цього Закону не поширюється у спірних правовідносинах на державних службовців ДБР.
IV. Рух справи у суді касаційної інстанції
7. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Прокопенка О.Б., Соколова В.М. ухвалою від 11 червня 2024 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
8. 24 червня 2024 року ТУ ДБР у місті Краматорську подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року - без змін. Відповідач уважає, що наведені позивачем у касаційній скарзі доводи є безпідставними та необґрунтованими, такими, що базуються на однобічному трактуванні обставин справи та вибірковому застосуванні норм чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції, на переконання відповідача, правильно застосував до спірних правовідносин положення частини другої статті 39 Закону №2232-XII та частини третьої статті 119 КЗпП України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з 19 липня 2022 року у відповідача відсутнє право нарахування середнього заробітку позивачу - у період проходження ним військової служби за контрактом. У цій справі позивач намагається стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, як компенсацію неотриманої заробітної плати, нарахування та виплата якої не передбачена частиною третьою статті 119 КЗпП України та Законом №2352-ІХ у спірний період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року, оскільки в цей період позивач перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому у ТУ ДБР у місті Краматорську було відсутнє зобов`язання сплачувати вказану компенсацію. Разом із тим, апеляційний суд правильно врахував рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року в справі №200/2765/23, яке набрало законної сили та яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді за період з 19 липня 2022 року по 13 липня 2023 року з наведених вище підстав.
9. 05 травня 2025 року ТУ ДБР у місті Краматорську подало до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначило, що касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку з неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції положень статті 236 КЗпП України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 119 КЗпП України, за відсутності висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування у подібних правовідносинах. Водночас Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2024 року в справі №560/4660/23 сформовано висновок щодо застосування положень статті 236 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статті 119 КЗпП України (у редакції, що діє з 19 липня 2022 року) у подібних правовідносинах, який підтверджує, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи №200/5617/23 не допустив неправильного застосування норм матеріального права та не порушив норм процесуального права, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 має бути відхилена, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін.
10. 08 липня 2026 року ТУ ДБР у місті Краматорську подало до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, в яких указало, що Верховним Судом прийнято постанову від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23 за позовом того самого позивача ОСОБА_1 до того самого відповідача ТУ ДБР у місті Краматорську. Ця постанова має істотне значення для правильного вирішення справи №200/5617/23, оскільки прийнята у спорі між тими самими сторонами, з приводу затримки виконання того самого рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також стосується того самого правового питання - застосування статті 236 КЗпП України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 119 КЗпП України за обставин проходження позивачем військової служби. Суд касаційної інстанції у справі №200/2765/23 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_2 має право на середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді лише за період до 18 липня 2022 року, тоді як із 19 липня 2022 року, тобто після набрання чинності Законом №2352-IX, таке право у позивача відсутнє. Наявність постанови Верховного Суду в справі №200/2765/23 підтверджує правильність висновків суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, та свідчить про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача.
11. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2026 року, який здійснено на підставі розпорядження т.в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18 серпня 2026 року №1133/0/78-26 (на підставі службової записки судді-доповідача Кашпур О.В. від 18 серпня 2026 року №30975/26 щодо настання обставин, які унеможливлюють розгляд судової справи, у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_4 , який входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи), для розгляду справи №200/5617/23 (провадження №К/990/21724/24) здійснено заміну судді Прокопенка О.Б. на суддю Білак М.В.
12. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 19 серпня 2026 року справу №200/5617/23, отриману в змішаній (паперовій та електронній) формі, призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні на 20 серпня 2026 року. 
V. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
13. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а позов ОСОБА_1 до ТУ ДБР у місті Краматорську про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ ТУ ДБР у місті Краматорську від 26 лютого 2021 року №44-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ТУ ДБР у місті Краматорську на посаді заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у місті Краматорську з 02 березня 2021 року. Стягнуто з ТУ ДБР у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 02 березня по 16 листопада 2021 року в сумі 563797 грн 78 коп. У задоволенні позовних вимог до ТУ ДБР у місті Краматорську про поновлення на посаді, що є рівнозначною з посадою заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у місті Краматорську, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання скасувати в трудовій книжці запис про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) ТУ ДБР у місті Краматорську відмовлено. Вирішено питання судових витрат. Рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді допущено до негайного виконання.
14. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року в справі №200/3363/21-а апеляційну скаргу ТУ ДБР у місті Краматорську задоволено. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТУ ДБР у місті Краматорську про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.
15. Постановою Верховного Суду від 30 травня 2023 року в справі №200/3363/21-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року скасовано. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року залишено в силі.
16. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року в справі №200/2765/23, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року, позов ОСОБА_1 до ТУ ДБР у місті Краматорську про визнання бездіяльності протиправною щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2021 року до моменту винесення рішення судом у цій справі у розмірі 1344440,86 грн задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ТУ ДБР у місті Краматорську у період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді ОСОБА_1 . Стягнуто з ТУ ДБР у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді за період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року в розмірі 511135,35 грн, з відрахуванням з указаної суми податків, зборів та обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
17. Наказом ТУ ДБР у місті Краматорську від 21 липня 2023 року №37-ос «По особовому складу» відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2023 року та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а скасовано наказ ТУ ДБР у місті Краматорську від 26 лютого 2021 року №44-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у місті Краматорську. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у місті Краматорську з 01 березня 2021 року.
18. Указуючи на протиправну бездіяльність ТУ ДБР у місті Краматорську щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі в період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно) та наявність права на стягнення з ТУ ДБР у місті Краматорську середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року (включно) у розмірі 15488,95 грн, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.
VІ. Джерела права й акти їхнього застосування
19. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20. Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
21. За приписами частин першої та восьмої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
22. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно. 
23. Приписами частини другої статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
24. Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
25. Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
VІІ. Позиція Верховного Суду
26. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
28. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).
29. У межах касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року в справі №200/5617/23, підлягає вирішенню питання наявності/відсутності підстав для задоволення його позовних вимог про стягнення з ТУ ДБР у місті Краматорську середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року включно.
30. Касаційне провадження відкрите на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зважаючи на доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права (положень статті 236 КЗпП України, частини третьої статті 119 КЗпП України (з урахуванням змін, унесених Законом №2352-ІХ), Закону №2011-XII), якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
31. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року в справі №200/5617/23, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, звертає увагу на те, що судами у справі №200/2765/23 розглянуто позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ТУ ДБР у місті Краматорську щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді та стягнення з ТУ ДБР у місті Краматорську середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2021 року до моменту винесення рішення судом у цій справі у розмірі 1344440,86 грн. 
32. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року в справі №200/2765/23, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року, позов ОСОБА_1 до ТУ ДБР у місті Краматорську задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ТУ ДБР у місті Краматорську у період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді ОСОБА_1 . Стягнуто з ТУ ДБР у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді за період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року в розмірі 511135,35 грн, з відрахуванням з указаної суми податків, зборів та обов`язкових платежів. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТУ ДБР у місті Краматорську про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді за період з 19 липня 2022 року по 13 липня 2023 року (дата ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі) відмовлено.
33. Після подання касаційної скарги та відкриття касаційного провадження у справі №200/5617/23, що розглядається, Верховний Суд прийняв постанову від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23, якою касаційні скарги ОСОБА_1 та ТУ ДБР у місті Краматорську залишив без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року - без змін.
34. Верховний Суд у справі №200/2765/23 розглядав питання наявності/відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТУ ДБР у місті Краматорську середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2021 року по 13 липня 2023 року (дата ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі).
35. Касаційні провадження у справі №200/2765/23 були відкриті на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування статті 236 КЗпП України, частини третьої статті 119 КЗпП України, статей 2, 40 Закону №2232-XII, статей 9, 91, 92 Закону №2011-XII у подібних правовідносинах. 
36. Отже, під час розгляду справи №200/5617/23 Верховним Судом, у силу приписів статті 341 КАС України, враховуються висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23.
37. Так, Верховний Суд у постанові від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23, врахувавши висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 20 листопада 2024 року в справі №560/4660/23 щодо застосування статті 236 КЗпП України та частини третьої статті 119 КЗпП України, зазначив, що аналіз правових норм дає підстави для висновку, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід уважати видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків. 
Тобто рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним тоді, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. 
При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі №521/1892/18, від 20 жовтня 2022 року в справі №160/12318/21.
38. Урахувавши правове врегулювання та обставини справи №200/2765/23, Верховний Суд у постанові від 04 червня 2026 року констатував, що існування рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а породжує у відповідача обов`язок його виконання щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, який має бути здійснений шляхом видання відповідачем відповідного наказу. Проте рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а не було виконано. Тому Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій у справі №200/2765/23 про затримку з боку відповідача виконання судового рішення про поновлення на посаді.
39. Водночас Верховний Суд у постанові від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23 констатував, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року в справі №755/12623/19 визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільнення - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. Своєю чергою, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.
Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України. Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівнику, або за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Однією із таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.
До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.
40. Верховний Суд у постанові від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23 зауважив, що оскільки рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а станом на день звернення до суду з цим позовом не виконано, то за вказаний період мав бути виплачений середній заробіток, адже згідно зі статтею 236 КЗпП України затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на посаді фактично ототожнена розміру заробітної плати, яку б позивач мав отримувати у цей період, перебуваючи у трудових відносинах із відповідачем.
Водночас, як установлено судами попередніх інстанцій, 28 жовтня 2020 року ОСОБА_2 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. На дату прийняття судом першої інстанції рішення у справі №200/2765/23 (13 липня 2023 року) позивач продовжував проходити військову службу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, у тому числі, проходження військової служби.
Згідно із частинами першою-другою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до частини другої статті 39 Закону №2232-XII громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема, частиною третьою статті 119 КЗпП України.
Частиною третьою статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на момент укладення позивачем указаного контракту) визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону №2011-XII.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який триває дотепер.
19 липня 2022 року набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким внесено зміни до КЗпП України, зокрема у частині третій статті 119 замінено слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» на «зберігаються місце роботи і посада».
Наведене свідчить, що з 19 липня 2022 року припинено нарахування середнього заробітку працівникам у період проходження військової служби за контрактом.
За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Таким чином, у правовідносинах, які склались у цій справі, застосуванню підлягають приписи статті 236 КЗпП України у взаємозв`язку зі статтею 119 КЗпП України (у редакції, чинній з 19 липня 2022 року), положеннями Закону №2011-XII та Закону №2232-XII.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно із частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 травня 2018 року №5-р/2018 сформулював правову позицію, відповідно до якої держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
У пункті 3 вказаного Рішення зазначено, що Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.
41. Верховний Суд у постанові від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23 зауважив, що наразі Закон №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання, а тому виплата середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювала особа на час укладення контракту, незалежно від підпорядкування та форми власності, здійснюється по 18 липня 2022 року включно, тобто до набрання чинності цим Законом.
42. За такого правового врегулювання та обставин справи, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 листопада 2024 року в справі №560/4660/23, Верховний Суд у постанові від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у ОСОБА_1 з 19 липня 2022 року права на отримання середнього заробітку в ТУ ДБР у місті Краматорську. Водночас Верховний Суд, пославшись на його правові висновки, відхилив доводи відповідача щодо неможливості стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року.
43. Отже, розглядаючи справу №200/2765/23, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у ОСОБА_1 з 19 липня 2022 року по 13 липня 2023 року (дата ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі) права на отримання середнього заробітку в ТУ ДБР у місті Краматорську та, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 листопада 2024 року в справі №560/4660/23, у постанові від 04 червня 2026 року висловився щодо застосування у спірних правовідносинах положень статті 236 КЗпП України у взаємозв`язку зі статтею 119 КЗпП України (у редакції, чинній з 19 липня 2022 року, з урахуванням змін, унесених Законом №2352-ІХ), положеннями Законів №2011-XII, №2232-XII.
44. Верховний Суд нагадує, що у межах касаційного провадження у справі №200/5617/23, відкритого за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року, підлягає вирішенню питання наявності/відсутності підстав для задоволення його позовних вимог про стягнення з ТУ ДБР у місті Краматорську середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а про поновлення на роботі за період з 14 липня 2023 року (дата наступного дня після ухвалення рішення суду першої інстанції у справі №200/2765/23) по 20 липня 2023 року включно (відповідач наказом від 21 липня 2023 року №37-ос виконав рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року в справі №200/3363/21-а та поновив позивача на посаді з 01 березня 2021 року). 
45. Як установлено судами, ОСОБА_2 з 28 жовтня 2020 року прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України. На час спірних правовідносин у справі №200/5617/23 (з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року) позивач перебував на військовій службі. У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що 28 жовтня 2020 року уклав контракт про проходження військової служби і дотепер проходить службу у Збройних Силах України.
46. Отже, зважаючи на те, що Верховний Суд у постанові від 04 червня 2026 року в справі №200/2765/23, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 листопада 2024 року в справі №560/4660/23, уже сформував висновки щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України у взаємозв`язку зі статтею 119 КЗпП України (у редакції, чинній з 19 липня 2022 року, з урахуванням змін, унесених Законом №2352-ІХ), положеннями Законів №2011-XII, №2232-XII у відповідних правовідносинах між ОСОБА_5 та ТУ ДБР у місті Краматорську, що виключає необхідність формування Верховним Судом висновків щодо застосування вказаних норм права у справі, що розглядається; у період з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року включно позивач продовжував проходити військову службу; Закон №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції у справі №200/5617/23 про відсутність у ОСОБА_1 з 14 липня 2023 року по 20 липня 2023 року включно права на отримання середнього заробітку в ТУ ДБР у місті Краматорську.
47. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав уважати, що оскаржувана постанова прийнята апеляційним судом з неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права. 
48. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
49. З огляду на зазначене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуваної постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року в справі №200/5617/23 - без змін.
VІІІ. Судові витрати
50. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
2. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року в справі №200/5617/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий: О. В. Кашпур 
Судді: М. В. Білак
В. М. Соколов