Справа № 190/1165/26
Провадження №2/190/873/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
14 серпня 2026 року м.П"ятихатки
П?ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючої судді  - Кудрявцевої Ю.В.
за участю секретаря - Пронської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.П`ятихатки за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив :
Представник позивача ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. звернувся через систему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №30513-09/2024 від 24.09.2024 року у розмірі 35521,90 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.09.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №30513-09/2024. Згідно даного договору відповідач отримала кредитні кошти в сумі 16000 грн. на умовах строковості, які зобов`язався повернути, сплативши проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. 24.02.2025 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №24022025, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар файненс груп» передає ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Стар файненс груп» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Проте, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 35521,90 грн., з яких: 14485,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13036,50 грн. - заборгованість за відсотками; 8000,00 грн. - заборгованість за пенею/штрафом. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за вказаним договором в загальній сумі 35521,90 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача, а також понесені позивачем судові витрати.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 
Крім того, данною ухвалою у АТ КБ «Приватбанк» витребувані письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: чи була успішною транзакція, здійснена 24.09.2024 року (а також протягом трьох наступних робочих банківських днів), в сумі 16000 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , дата народження: ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 .
Представник позивача - адвокат Усенко М.І. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься його клопотання (а.с.19), в якому він просить провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. 
Конверт з ухвалою про відкриття провадження та судовою повісткою, що направлявся за адресою останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України.
Відповідачем у встановлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.191 ЦПК України, - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутності сторін, за наявними матеріалами справи та постановити заочне рішення.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом встановлено, що 24.09.2024 року відповідач ОСОБА_1 звернулася із заявкою -анкетою на отримання фінансового кредиту.
24.09.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №30513-09/2024. Згідно умов даного договору відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 16000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, які зобов`язалася повернути, сплативши проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором . Тип кредиту-кредит. Мета отримання кредиту:на власні потреби 
Відповідно до розділу І Договору про надання фінансового кредиту, кредит надавався загальним строком на 120 днів з 24.09.2024 року, дата погашення кредиту 21.01.2025 року (п.1.1-1.2 Договору).
Пунктом 1.4.1 вказаного договору денна процентна ставка складає 0,88% та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього.
Згідно п.1.6 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5168-74хх-ххх-7233.
Відповідно до п. 3.1 сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 3.3 Нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредитування , визначеного в п.1.2 Договору, починаючи з дня надання кредиту.
Згідно п.5.3 договору у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів встановлених у Графіку платежів, Товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості. 
ТОВ «Стар файненс груп» надіслало ОСОБА_1 одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору (W0299) у вигляді смс на номер телефону відповідача ( НОМЕР_3 ), який ОСОБА_1 використала для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору №30513-09/2024 від 24.09.2024 року, що зафіксовано в ITC товариства. Кредитний договір №30513-09/2024 від 24.09.2024 року є укладеним в електронній формі. Підписавши договір сторони підтвердили, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору.
Згідно довідки про ідентифікацію, відповідачка ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Стар файненс групп» як позичальник за укладеним договором №30513-09/2024 від 24.09.2024, оскільки акцептувала, підписавши 24.09.2024 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W0299, направленого на номер телефону ( НОМЕР_3 ), зазначений кредитний договір.
Згідно додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту - Графіку платежів, - ОСОБА_1 повинна сплатити орієнтовану загальну вартість кредиту у розмірі 32896,00 грн., де тіло кредиту складає 16000 грн. та сума нарахованих відсотків 16896,00 грн..
Відповідачка зобов`язалася повертати кредит частинами щомісячно згідно з графіком платежів.
На підтвердження виконання ТОВ «Стар файненс груп» п.1.1. Кредитного договору, позивач надає довідку ТОВ "ПЕЙТЕК" від 20.02.2026, відповідно до якої 24.09.2024 року 15:05:17 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 16000,00 грн. за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 . 
Таким чином, ТОВ "Стар файненс груп" виконало своє грошове зобов`язання та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 16000,00 грн. відповідно до укладеного кредитного договору №30513-09/2024. Крім того, відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0299, умови якого аналогічні умовам договору про надання фінансового кредиту №30513-09/2024 від 24.09.2024 року.
Відповідачка не виконала належним чином та в повному обсязі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
На підставі договору факторингу №24022025 від 24.02.2025 року укладеного між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за рядом кредитних договорів. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Стар файненс груп », у тому числі і до відповідача.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24022025 від 24.02.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором №30513-09/2024 від 24.09.2024 року у сумі 35521,90 грн..
Відповідно до листа ТОВ «Стар файненс групп» від 24.02.2025 року, направленого на адресу ОСОБА_1 , відповідач повідомлена про відступлення права вимоги за кредитним договором №30513-09/2024 від 24.09.2024 на користь ТОВ «Кредит-Капітал».
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, який суд враховує при виборі і застосуванні норм прав до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказів спростування презумпції дійсності укладеного відповідачем договору матеріали справи не містять. Відповідачка мала процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності договору, однак таким правом не скористалася.
Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідачка припустилася порушення умов зазначеного кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачка відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надала, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14485,40 грн за договором про надання фінансового кредиту №30513-09/2024 від 24.09.2024 року, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог у частині стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором, суд зазначає таке.
Як встановлено письмовими матеріалами справи, станом на 24.02.2025 року заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» складає - 35521,90 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 14485,40 грн., заборгованість за відсотками 13036,50 грн, заборгованість за пенею/штрафом -8000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитним договором №30513-09/2024 від 24.09.2024 року.
При цьому, даний розрахунок заборгованості не відповідає вимога передбачених підпунктом 4.1 пункту 4 національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 року № 144 «Про прийняття та скасування національних стандартів», а відтак не підлягає врахуванню як джерело доказу. Так, в розрахунку заборгованості відсутні дані про особу, яка його склала (зазначено Директор ТОВ «Стар файненс груп»), відсутні реквізити документа, підпис та відтиск печатки.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, банком суду надано не було, а тому суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості належним чином перевірити користування відповідачем кредитними коштами та внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості.
Згідно із ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
За змістом статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту ч. 1 ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст.526,527,530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018року №75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 у справі № 175/35/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.
Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.
Також п.52 Розділу 3 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п.53 Розділу 3 Положення).
Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте, саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинними документами, який підтверджує отримання кредиту, користування коштами, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а є односторонніми арифметичним розрахунком стягуваних сум, які повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належними доказами існування боргу.
Наявність розрахунку заборгованості за кредитними договором не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити нарахування та погашення заборгованості відповідачем.
Жодних належних та достовірних доказів, які б вказували на існування у ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК`Кредит-Капітал» заборгованості за процентами за вищевказаним договором матеріали справи не містять.
За таких обставин, дослідивши письмові матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за договором про надання фінансового кредиту №30513-09/2024 від 24.09.2024 у загальному розмірі 14485,40 грн.
Що стосується стягнення заборгованості за нарахованими пенею, штрафами у розмірі 8000 грн., слід зазначити наступне.
Як зазначено у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався.
Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Відтак, стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими пенею, штрафами в розмірі 8000,00 грн. у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із вищевикладеного, оцінивши наявні докази у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково, та стягнення з відповідача за Договором про надання фінансового кредиту №30513-09/2024 від 24.09.2024 року за користь позивача лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14485,40 грн., в іншій частині позву слід відмовити.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача судові витрати на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 40,78% від розміру заявлених позовних вимог, а тому відшкодуванню позивачу підлягають витрати зі сплати судового збору в сумі 1085,69 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3262,40 грн.
Керуючись ст.4,10,12,13,76-81,133,141,279,258-259,264,265,268,273, 280-284, 354-355,365 ЦПК України, ст.202,208,509,526,610,611,626,634,639,1054,ЦК України, суд,
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК`Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №30513-09/2024 від 24.09.2024 року у розмірі 14485 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 40 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК`Кредит-Капітал» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1085 (одну тисячу вісімдесят п`ять) грн. 69 коп. та витрат на правничу допомогу - 3262 (три тисячі двісті шістдесят дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи: 
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «Креді Агріколь Банк», адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 4-ий поверх. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Головуюча суддя     Ю.В.Кудрявцева