ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 686/12632/25

провадження № 61-1867св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
третя особа - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Самбір Ольгою Євгенівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2025 року у складі судді Павловської А. А. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Грох Л. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про зміну прізвища дітей.

Позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_2 з 08 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року (справа № 686/28668/18). Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом із нею.

Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2019 року у справі № 686/7789/19 стягнуто зОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючись стягнення з 22 березня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття. 

Позивачка зазначала, щовідповідач не бере участі у вихованні доньок, не виявляє інтересу до їхнього життя та навчання, не спілкується з ними та не цікавиться їхнім здоров`ям. ОСОБА_2 створив нову сім`ю, в якій у нього народилася третя дитина.

Оскільки вихованням малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 займається лише вона, яка народила ще одну доньку, то діти бажають носити однакове з нею та сестрою прізвище - ОСОБА_5 . Крім того, однолітки висміюють батьківське прізвище дітей - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважала, що відмова відповідача надати згоду на зміну прізвища їхніх доньок: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 порушує права дітей та не відповідає їхнім інтересам.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд: 
- змінити прізвище малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;
- зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни в актовий запис від 04 січня 2016 року № 5 про народження ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши в графі прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_3 » замість « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;
- змінити прізвище малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;
- зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни в актовий запис від 04 січня 2016 року № 6 про народження ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши в графі прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_5 » замість « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовуОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт свідомого та умисного невиконання відповідачем батьківських обов`язків, наявності у дітей проблем у зв`язку із немилозвучністю їхнього прізвища, самостійного, незалежно від конфлікту між батьками, бажання дітей змінити власне прізвище.

Районний суд урахував, що позивачка не зверталася до Служби у справах дітей Хмельницької міської ради з відповідною заявою про визначення прізвища дітей, а під час підготовки справи до судового розгляду також наполягала на відсутності потреби у наданні висновку органу опіки та піклування щодо спору у справі.

Суди попередніх інстанцій вважали, що зміна прізвища дітей віддалить їх від батька попри те, що він сплачує аліменти на утримання дітей, бажає спілкуватися із ними, брати участь у їхньому житті та вихованні. При цьому суди не взяли до уваги думку малолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо бажання змінити своє прізвище, оскільки вказане не відповідає найкращим інтересам дітей.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки зміна прізвища дітей не відповідатиме їхнім найкращим інтересам та гармонійному розвитку.

Відхиляючи висновки фахівця за результатами проведеного психологічного дослідження від 05 травня 2025 року, виконані спеціалістом Попелюшком Р. П. на замовлення ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначив, що вони ґрунтуються на поясненнях лише однієї сторони, психолог не спілкувався з батьком дітей. Вказані висновки психолога містять узагальнені твердження про зв`язок матері з дітьми такого віку без урахування фактичних обставин цієї справи, не містять інформації щодо предмета доказування, а тому не можуть бути належними доказами у цій справі.

Суди застосували відповідні норми національного та міжнародного законодавства, прецедентну судову практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо забезпечення якнайкращих інтересів дитини, правові позиції Верховного Суду у побідних справах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Самбір О. Є., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2025 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У лютому 2026 року касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Самбір О. Є., надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У березні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Самбір О. Є.,мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали належної правової оцінки поданим нею доказам, які підтверджують умисне тривале ухилення відповідача від виховання дітей.

Суди не взяли до уваги те, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та розвитку дітей, не цікавиться їх потребами, емоційним станом, не вітає з днем народження, нерегулярно сплачує аліменти на дітей, після отримання рішення суду про встановлення графіку побачень з дітьми не приходив до них. Після пред`явлення цього позову приїхав в село на зустріч із дівчатами та почав психологічно на них тиснути.

Посилається на те, що суди не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не дослідили надані нею висновки фахівця - психолога Попелюшка Р. П. від 05 травня 2025 року про те, що визначальною та авторитетною особою для дітей є матір - ОСОБА_1 , прізвище якої вони хочуть носити. Достовірність вказаних висновків психолога не викликає сумнівів щодо їх повноти та об`єктивності. 

Вказує, що судами не враховано думку дітей, які у психолога та в судовому засіданні суду першої інстанції повідомили про своє бажання змінити прізвище.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень представник ОСОБА_1 - адвокат Самбір О. Є., вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16, від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 496/904/18, від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17, від 12 квітня 2023 року у справі № 760/17467/17, від 30 серпня 2023 року у справі № 348/1451/20, від 25 вересня 2024 року у справі № 522/13565/23, від 14 березня 2025 року у справі № 527/955/24, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У березні 2026 року представник  ОСОБА_2 - адвокат Довгопола К. А. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які відповідають вимогам статей 263-265 ЦПК України. Вказує, що своєї згоди на зміну прізвища доньок ОСОБА_2 не надає, він бере участь в утриманні дітей, намагався брати участь у їх вихованні, проте  ОСОБА_1  ухиляється від надання йому можливості спілкуватися із дітьми та не виконує рішення суду про встановлення способів участі батька у вихованні дітей. Вважає, що спроба змінити прізвище є маніпуляцією матері дітей, а не дійсним бажанням дівчат.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 08 серпня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року у справі № 686/28668/18 (том 1, а. с. 12).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис від 04 січня 2016 року № 5, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, у графі батько записано - ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 (том 1, а. с. 10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис від 04 січня 2016 року № 6, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, у графі батько записано - ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 (том 1, а. с. 11).

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом із ОСОБА_1 у с. Паньківці Шепетівського району Хмельницької області, ОСОБА_2 проживає окремо у м. Хмельницькому, що визнається сторонами.

Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2019 року у справі № 686/7789/19 стягнуто зОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючись стягнення з 22 березня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття (том 1, а. с. 13).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2019 року у справі № 686/11236/19 позов ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними задоволено частково.
Визначено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце та час їх спілкування у м. Хмельницькому в громадських місцях та дитячих закладах; за місцем реєстрації батька та проживання дітей без порушення режиму дня дітей у присутності ОСОБА_1 або за домовленістю із нею щотижня у вівторок та четвер з 18 год 00 хв до 20 год 00 хв; щотижня у неділю з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв. Канікулярний час та святкові дні батько проводить час з дітьми за домовленістю з матір`ю.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 1, а. с. 15-16).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 686/11236/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2019 року змінено.
Викладено абзац другий рішення у такій редакції: «Визначити такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце та час їх спілкування у м. Хмельницькому в громадських місцях та дитячих закладах; за місцем реєстрації батька та проживання дітей без порушення режиму дня дітей: у присутності ОСОБА_1 або за домовленістю із нею без її присутності щотижня у вівторок з 18 год 00 хв до 20 год 00 хв; щотижня у неділю з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв. Без присутності ОСОБА_1 у м. Хмельницькому в громадських місцях та дитячих закладах щотижня у четвер з 18 год 00 хв до 20 год 00 хв. Канікулярний час та святкові дні батько проводить час з дітьми за домовленістю з матір`ю».
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (том 1, а. с. 17).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 686/11236/19 постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року - без змін (касаційне провадження № 61-19138св19).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчаються у Комунальному закладі загальної середньої освіти «Початкова школа № 5 Хмельницької міської ради» за сімейною формою навчання (том 1, а. с. 26, 27).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відвідують позашкільний заклад освіти - Комунальну установу «Школа мистецтв» Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області (том 1, а. с. 40, 41).

Відповідно до дублікатів квитанцій від 04 листопада 2018 року № 67874023913264684827 ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4 020,10 грн, від 27 листопада 2018 року № 67874023933218455954 - 502,51 грн; від 28 листопада 2018 року № 67874023933954623329 - 10 828,14 грн; від 26 грудня 2018 року № 67874023958369609428 - 1 507,54 грн, 54,96 доларів США; від 28 грудня 2018 року № 67874023960079621686 - 2 000 грн, 72,86 доларів США; від 29 грудня 2018 року № 67874023960732183149 - 4 653,27 грн; від 31 січня 2019 року № 67874023989464482424 - 6 030,15 грн; від 12 лютого 2019 року № 67874023999833958044 - 904,52 грн, від 19 лютого 2019 року № 67874023905844785820 - 1 000, грн; від 20 лютого 2019 року № 67874023906750793435 - 2 000 грн; від 10 березня 2019 року № 67874023922261735574 - 6 532,66 грн; від 11 квітня 2019 року № 67874023949632995445 - 1 005,03 грн (том 1, а. с. 105-116).

У суді першої інстанції у присутності представника органу опіки та піклування було заслухано думку малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які повідомили, що проживають з матір`ю, батько проживає окремо. Вважали, що їм краще мати прізвище як у мами - ОСОБА_5 , оскільки так красивіше підписувати зошити. Ані в школі, ані серед друзів ніхто не кепкує з їхнього прізвища, проте вони вважали красивішим прізвище матері. Крім того, діти повідомили, що не бажають спілкуватися з батьком.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Самбір О. Є., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України регламентовано, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.

За змістом цієї норми дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома, восьма статті 7 СК України).

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь в її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища. За таких обставин, коли батько (мати) не спілкується з дитиною, хоча ніхто не перешкоджає йому (їй) в цьому, не виявляє щодо дитини батьківської турботи і уваги, то його (її) заперечення не можуть бути безумовною підставою для відмови у зміні прізвища дитини за наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість і доцільність такого рішення.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 234/19213/17 (провадження № 61-16113св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 496/904/18 (провадження № 61-13038св19).

У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 599/596/17 та від 30 березня 2020 року у справі № 759/5739/18 (зроблено висновки про те, що позивач має довести належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного непіклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (див.: рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 звертаючись до суду із цим позовом про зміну прізвища дітей, посилалася на те, що ОСОБА_2 (батько) не бере участі у вихованні доньок, не виявляє інтересу до їхнього життя та навчання, не спілкується з ними та не цікавиться їхнім здоров`ям, тому залишення малолітнім дітям прізвища батька порушує їх права та не відповідає їхнім інтересам.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, урахувавши те, що у справах, які стосуються прав дітей судам першочергову увагу слід приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами того, що відповідач свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання та виховання, не навідується до доньок та матеріально їх не забезпечує, а також того, що зміна прізвища буде відповідати найкращим інтересам дітей, сприятиме їхньому психологічному та гармонійному розвитку.

Доводи касаційної скарги про те, що  ОСОБА_2 усунувся від виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, не спростовують висновок судів, оскільки суди врахували, щоміж сторонами існував спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у їх вихованні дітей, батько сплачує аліменти на утримання дітей, виявляє намір підтримувати з ними стосунки та брати участь у їхньому вихованні, що у сукупності з іншими обставинами справи не є підставою для зміни прізвища малолітніх дітей у розумінні частини п`ятої статті 148 СК України.

Верховний Суд зазначає, що відповідне сприйняття дитиною свого прізвища значною мірою залежатиме саме від добросовісного виконання її матір`ю свого обов`язку, відсутності з її сторони негативних суджень щодо нього. На теперішній час немає підстав вважати, що батькове прізвище суперечить інтересам дітей.

Під час ухвалення оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанції взяли до уваги рівність прав обох батьків щодо прав та інтересів дітей, які з досягненням більш зрілого віку зможуть висловити свою думку щодо вибору прізвища, тоді як на теперішній час, з огляду на юний вік доньок сторін, це є неможливим, тож суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 619/5039/23 (провадження № 61-4172св24).

Доводи ОСОБА_1 у поданій нею касаційній скарзі щодо неврахування висновків Верховного Суду, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, наведених заявником у касаційній скарзі.

Наведені в обґрунтування касаційної скарги доводи, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Самбір Ольгою Євгенівною, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник