ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2026  м.Дніпро Справа № 904/1131/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Золотарьової Я.С. (доповідач), 
суддів: Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.
секретар судового засідання: Янкіна Г.Д. 
представники учасників провадження:
від позивача: Євглевський Н.І.
від відповідача: не з`явився 
розглянув матеріали апеляційних скарг Військової частини НОМЕР_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026, суддя  Васильєв О.Ю.
у справі №904/1131/26
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1  
до: Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА”, м. Кривий Ріг 
про: стягнення 648 015,29 грн 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст справи
Військова частина НОМЕР_1 (позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ “Строй ЮА” (відповідач) про стягнення 648 015,29 грн. (424 561,74 грн. – пеня за порушення строків завершення будівництва та 223 453,55 грн. – штраф за порушення строків завершення будівництва) штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду від 21.03.25р. № 147/4Д. 
Позов обґрунтований тим, що між сторонами було укладено Договір № 147/4Д від 21.03.2025 на виконання робіт з проєктування та будівництва фортифікаційних споруд. Відповідно до п. 3.1 Договору, роботи мали бути завершені до 30 червня 2025 року включно.
Підрядник не завершив будівельні роботи у визначений термін. Фактичне завершення робіт відбулося лише 11 листопада 2025 року, що підтверджується Актом готовності об`єкта до експлуатації. За розрахунком позивача, період затримки склав 133 дні (з 01.07.2025 по 10.11.2025).
Позов ґрунтується на пункті 13.5 Договору, який передбачає відповідальність за порушення строків, а саме пені у розмірі 0,1% від договірної ціни за кожен день прострочення (нараховано 424 561,74 грн) та штрафу у розмірі 7% від вартості робіт за прострочення понад 30 днів (нараховано 223 453,55 грн).

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” на користь позивача – Військової частини НОМЕР_1 : 63 684,26 грн. - пені за порушення строків завершення будівництва, 33 518,03 грн. – штрафу за порушення строків завершення будівництва та 7 776,18 грн. - судового збору. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Мотиви рішення ґрунтуються на таких аргументах:
Суд визнав вимоги позивача про стягнення пені та штрафу обґрунтованими, оскільки підрядник порушив строки завершення робіт (фактичне завершення — 11.11.25р. замість 30.06.25р.). При цьому суд критично оцінив і відхилив аргументи ТОВ «Строй ЮА» щодо форс-мажору та зазначив, що відповідач не надав сертифіката Торгово-промислової палати, який би підтверджував неможливість виконання зобов`язань саме через форс-мажор. Висновок Рівненської ТПП про «істотну зміну обставин» не звільняє від відповідальності за порушення строків виконання робіт.
Суд зазначив, що акт від 21.03.25 підтверджує передачу об`єкта підряднику.
Суд визнав, що проєктна документація була затверджена належним чином наказом командира частини, а підрядник не надав доказів, що вимагав іншого способу затвердження або що це вплинуло на строки виконання робіт.
Укладання 53 аналогічних договорів не звільняє від обов`язку виконувати кожен із них.
Реалізуючи своє право на зменшення неустойки суд керувався такими мотивами:
Відповідач своєчасно виконав перший етап (проєктування) та врешті-решт виконав будівельні роботи в повному обсязі. Враховуючи велику кількість аналогічних справ проти ТОВ «Строй ЮА», стягнення санкцій у повному обсязі могло призвести до банкрутства підприємства. Заявлена сума неустойки була визнана «очевидно неспівмірною» із наслідками порушення. 
Суд зазначив, що наслідки невиконання не повинні бути для кредитора вигіднішими, ніж належне виконання.
Позивач не надав доказів того, що затримка призвела до погіршення його фінансового стану чи завдала конкретних збитків.
Суд врахував військову агресію РФ та «суспільну необхідність» господарської діяльності відповідача, яка має військову спрямованість.
Неустойка має стимулювати до виконання, а не ставати джерелом отримання «невиправданих додаткових прибутків» або «несправедливо непомірним тягарем».
У зв`язку із чим, суд зменшив пеню до 63 684,26 грн, а штраф — до 33 518,03 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням суду, через систему "Електронний суд" Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 в частині розміру стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на користь Військової частини НОМЕР_1 пені та штрафу - змінити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СТРОЙ ЮА” на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню за порушення строків завершення будівництва у сумі 424 561,74 грн., штраф у розмірі 7% за прострочення завершення будівництва понад тридцять днів - 223 453,55 грн.
Також, не погодившись з рішенням суду, через систему “Електронний суд” Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2026 року по справі №904/1131/26 в частині встановлення підстав для застосування відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені і штрафних санкцій), та винести нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ “СТРОЙ ЮА” в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 обґрунтована незгодою з рішенням суду першої інстанції щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 85%. 
На думку апелянта відповідач не надав допустимих доказів наявності обставин, які б реально перешкоджали виконанню робіт у встановлений строк. Протягом дії договору підрядник не звертався з пропозиціями щодо продовження строків будівництва та не повідомляв про істотну зміну обставин.
Фактичне прострочення склало 133 дні, що майже у три рази перевищує строк, встановлений договором для виконання будівельних робіт (44 дні). Ціллю договору було не отримання прибутку, а будівництво військової фортифікаційної споруди для оборони держави в умовах військової агресії РФ. Несвоєчасне завершення робіт поставило під загрозу можливість організації належної оборони та збереження життя особового складу військових формувань.
Посилання суду на «відсутність збитків» скаржник вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку йдеться про безпеку держави, а не лише про фінансовий результат.
Скаржник стверджує, що висновки суду про зменшення пені та штрафу не відповідають обставинам справи та прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
На підставі цих доводів Військова частина НОМЕР_1 просить змінити рішення суду та стягнути штрафні санкції у повному обсязі: 424 561,74 грн пені та 223 453,55 грн штрафу.
Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 по справі № 904/1131/26 є незаконним та необґрунтованим через порушення норм матеріального і процесуального права.
Скаржник стверджує, що суд проігнорував принцип «вірогідності доказів» (ст. 79 ГПК), автоматично прийнявши позицію позивача без належної оцінки заперечень відповідача. Суд не з`ясував, чи було надано Замовником належне сприяння, чи виконано ним зустрічні зобов`язання та чи є взагалі вина Підрядника у простроченні.
Скаржник зазначає, що позивач не погодив проєктну документацію з компетентним військовим командуванням (Оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), як того вимагає Постанова КМУ №1415. Внутрішнє затвердження наказом командира частини не є належним виконанням обов`язку. 
Замовник не передав підготовлений будівельний майданчик для ІІ етапу робіт. Акт від 22.03.2025, на який посилався суд, мав формальний характер і стосувався лише передачі вихідних даних для проєктування (І етап), а не реального об`єкта для будівництва.
Оскільки Позивач не вчинив необхідних дій (погодження проєкту, надання безпечного фронту робіт), згідно зі ст. 612, 613 ЦК України, він вважається таким, що прострочив, а Підрядник не може вважатися таким, що пропустив строк.
З квітня 2025 року відбулося різке погіршення безпекової ситуації в районах будівництва (Межова, Білозерське), що підтверджено висновком Рівненської ТПП. Велика кількість тривог (загальною тривалістю понад 36 днів за два місяці) змушувала зупиняти роботи для захисту життя працівників, що передбачено і договором, і нормами ДБН. Регулярні опади також перешкоджали виконанню робіт у строк. Підрядник не несе відповідальності за прострочення, якщо воно сталося не з його вини, а через дії Замовника та об`єктивні воєнні обставини.
Апелянт вважає заявлені суми неустойки (пені та штрафу) каральними, а не компенсаційними, оскільки Замовник не довів наявності жодних реальних збитків.
На підставі цих аргументів Підрядник просить скасувати рішення суду першої інстанції та повністю відмовити у задоволенні позову.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи
Сторони не скористались своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
12.06.2026 Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі № 904/1131/26.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів – Джепи Ю.А., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2026 відкрито апеляційне провадження. Призначено судове засідання на 07.07.2026. Витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи (оскарження) № 904/1131/26, необхідні для розгляду апеляційної скарги.
19.06.2026 матеріали справи №904/1131/26 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Розпорядженням керівника апарату Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2026, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Джепи Ю.А. та Левшиної Г.В. - членів колегії суддів, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 № 1, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі № 904/1131/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів - Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2026 прийнято апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів - Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 28.07.2026. 
22.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі № 904/1131/26.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суд від 22.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів – Джепи Ю.А., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26 залишено без руху. Товариству з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” наданл 10 днів з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: уточнити прохальну частину апеляційної скарги шляхом чіткого та однозначного зазначення конкретної суми (розміру), в межах якої скаржник оскаржує рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26; в залежності від визначеного обсягу оскарження рішення суду першої інстанції, сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі, визначеному Законом України “Про судовий збір” та надати докази сплати судового збору.
01.07.2026 через підсистему “Електронний суд” від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкцію про сплату судового збору.
02.07.2026 через підсистему “Електронний суд” від скаржника надійшла уточнена апеляційна скарга, в якій ТОВ “Строй ЮА” просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі № 904/1131/26 і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а у разі відхилення зазначених вимог – змінити оскаржуване рішення та зменшити розмір неустойки (пені та штрафу), що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” на користь Військової частини НОМЕР_1 , до 6 480,15 грн.
Розпорядженням керівника апарату Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2026, з метою дотримання передбаченого законом строку для відкриття провадження у справі та об`єднання апеляційних скарг для спільного розгляду в одному апеляційному провадженні, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025р. №1 (зі змінами), призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі № 904/1131/26. 
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.07.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів - Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 28.07.2026. Приєднано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26 до апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у цій справі для розгляду в одному апеляційному провадженні.
У судове засідання 28.07.2026 представник відповідача не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи.
У судовому засіданні 28.07.2026 заслухано представника позивача та Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені апеляційним судом
Між В/ч НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ “Строй ЮА” (підрядник) укладено договір підряду № 147/4Д на будівництво фортифікаційних споруд від 21.03.25р., відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту “Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №203”, а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість ( п. 1.1.). Пунктом 1.4. визначено, що роботи виконуються за етапами: І етап – проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проектної документації стадії “Робочий проект” (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною договору; ІІ етап – будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Відповідно до п. 2.1. вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (Додаток №1) і складає 3 192 934,80 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта . 
Строки виконання робіт за договором узгоджені в розділі 3 цього договору. Відповідно до п.3.1. строки виконання робіт за цим договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) та встановлюються до 30.06.25 р. включно. 
Відповідно до п.3.2. підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів після підписання договору підряду.
Після закінчення виконання робіт підрядник письмово повідомляє про це замовника. Датою закінчення робіт за договором вважається дата підписання акту готовності об`єкта до експлуатації, складеного уповноваженими представниками замовника разом із представниками підрядника (п.3.4.) 
Відповідно до п. 8.1. замовник за актом приймання-передачі об`єкта передає підряднику на період виконання робіт та до їх завершення об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт ).
Підрядник щомісячно до 10 числа наступного місяця зобов`язаний інформувати замовника про хід виконання робіт, у тому числі при відхиленні від графіка їх виконання (причини, заходи щодо усунення відхилення, тощо ) ( п.8.4.) 
Приймання та передача виконаних робіт здійснюється сторонами поступово у міру завершення виконання видів робіт, їх частини, окремих конструктивних елементів, тощо, шляхом підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3 (п.10.1.) 
Відповідно до п. 13.5. за порушення строків завершення будівництва по договору, підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі 7 % вказаної вартості.
Додатковою угодою №1 від 14.04.25р. сторони узгодили зміну (зменшення) вартості робіт за договором до 3 192 193,57 грн. 
Відповідно до договірної ціни на проектування та будівництво (в редакції додаткової угоди №1 від 05.05.25р.) вона складає 3 192 193,57 грн.
Крім того, на підставі додаткової угоди від 14.04.2025 № 1 додано п. 9.2 до розділу 9 договору, відповідно до якого за рішенням замовника у встановленому законодавством порядку може здійснюватися попередня оплата (аванс) у розмірі не більше ніж 30% вартості будівних робіт за договором. Підрядник зобов`язаний використати отриману попередньої оплати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт, матеріалів, конструкцій, виробів не пізніше 23.06.2025 та надати замовнику Акт приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та Довідки (накладні) про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3, первинні бухгалтерські документи. По закінченню зазначеного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику з нарахуванням річної відсоткової плати на рівні облікової ставки НБУ. 
На виконання вимог п. 9.2 договору, платіжною інструкцією від 25.04.2025 № 52 замовником було здійснено попередню оплату (аванс) на адресу підрядника у розмірі 815 234,78 грн. 
Відповідно до Акту виконаних робіт № 1 від 30.06.25р. підрядником виконані та прийняті замовником роботи на суму 1 132 402,67 грн. (попередня оплата 815 234,78 грн. + роботи по акту 317 167,89 грн.) Платіжною інструкцією від 03.07.25р. № 1006 замовник перерахував підряднику 317 167,89 грн. за виконані будівельні роботи. 
Відповідно до Акту виконаних робіт № 2 від 11.11.25р. підрядником виконані та прийняті замовником будівельні роботи на суму 1 857 753,37 грн. Платіжною інструкцією від 17.11.25р. № 2392 замовник перерахував підряднику 1 857 753,37 грн. за виконані будівельні роботи. 
Актом готовності Об`єкту до експлуатації від 01.12.25р. визначено, що будівельні роботи по об`єкту “Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 203” виконано в повному обсязі та закінчено 11.11.25р., фактична вартість основних фондів (виконаних робіт) склала 3 061 316,04 грн. 
У зв`язку з меншою кінцевою вартістю робіт по об`єкту “Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 203”, з метою зняття бюджетних зобов`язань, додатковою угодою від 26.11.25р. № 2 сторонами змінено вартість робіт за договором у бік зменшення на 130 877,53 грн. шляхом внесення змін до пункту 2.1. договору. Вартість робіт за договором в редакції додаткової угоди від 26.11.25р. № 2 склала 3 061 316,04 грн., в тому числі ПДВ - 510 219,34 грн.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких мотивів.
Згідно з приписами ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
В частині 1 статті 530 ЦК України визначено: якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України).
З положень ч. 1 ст. 611 ЦК України слідує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. 
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 883 ЦК України, підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.
За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.
Відповідно до п.3.1. строки виконання робіт за цим договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) та встановлюються до 30.06.25 р. включно. 
Можливість зміни строку сторони передбачили в пункті 3.3 договору, пов`язавши її з унесенням відповідних змін до договору в разі виникнення обставин непереборної сили, засвідчених у порядку розділу 14 договору.
Однак додатковими угодами №1 та №2 сторони змінювали договірну ціну та окремі умови розрахунків, але не змінювали кінцевого строку виконання робіт. Навпаки, в обох додаткових угодах прямо зазначено, що інші положення договору залишаються без змін.
Таким чином, після укладення додаткових угод пункт 3.1 договору продовжував діяти у первісній редакції, а тому роботи мали бути завершені не пізніше 30.06.2025.
З матеріалів справи вбачається, що акти підписані обома сторонами без застережень та підтверджують, що станом на 30.06.2025 весь передбачений договором обсяг робіт виконано не було, а будівельні роботи фактично завершено лише 11.11.2025.
За таких обставин місцевий господарський суд правильно встановив, що прострочення виконання зобов`язання становило 133 календарні дні.
Посилання відповідача на подальше прийняття та повну оплату замовником виконаних робіт цього висновку не спростовує. Підписання актів після завершення робіт засвідчує їх фактичне виконання, обсяг, вартість і прийняття замовником, але не змінює встановлений договором строк та не перетворює несвоєчасне виконання на своєчасне.
Відсутність у підписаних актах претензій щодо якості й обсягу виконаних робіт також не є відмовою замовника від права на застосування відповідальності за порушення строку виконання робіт. Матеріали справи не містять правочину про прощення відповідного боргу, відмову від неустойки або припинення відповідальності підрядника за прострочення.
Крім того, пунктом 13.7 договору сторони погодили, що сплата штрафних санкцій не звільняє від виконання основного зобов`язання, а пунктом 13.12 передбачили, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов.
Щодо розміру нарахованих санкцій колегія суддів зазначає, що пунктом 13.5 договору сторони встановили пеню в розмірі 0,1% договірної ціни за кожний день прострочення завершення будівництва, а в разі прострочення понад тридцять днів - додатковий штраф у розмірі 7% цієї вартості.
Відсутність доказів завдання позивачу збитків не усуває самого права на неустойку, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України таке право виникає незалежно від наявності у кредитора збитків. Водночас ця обставина має значення для визначення остаточного розміру відповідальності та підлягає врахуванню під час розгляду доводів обох апеляційних скарг щодо зменшення неустойки.
Отже, надані позивачем докази в частині існування зобов`язання, погодженого строку його виконання, фактичної дати завершення будівельних робіт та розміру договірних санкцій є належними, допустимими, узгодженими між собою та більш вірогідними, ніж заперечення відповідача щодо відсутності самого факту прострочення.
У такий спосіб, суд першої інстанції правильно встановив наявність об`єктивної сторони порушення - невиконання всього обсягу робіт до 30.06.2025 - та правильно перевірив передбачений пунктом 13.5 договору розрахунок пені та штрафу.
Доводи ТОВ “Строй ЮА” про те, що прострочення виконання робіт стало наслідком невиконання військовою частиною НОМЕР_1 зустрічних обов`язків щодо погодження проєктної документації, передання придатного та безпечного фронту робіт і сприяння підряднику, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Відповідач стверджує, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 № 188 не підтверджує погодження проєктної документації належним військовим командуванням, оскільки військова частина НОМЕР_1 є державним замовником будівництва, тоді як військове командування, у зоні відповідальності якого розташований об`єкт, є іншим суб`єктом.
Такі доводи ґрунтуються на вибірковому тлумаченні нормативно-правових актів та не враховують сукупності доказів, наявних у матеріалах справи.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1415 “Деякі питання підвищення обороноздатності держави на період воєнного стану в Україні” передбачено, зокрема, можливість розроблення проєктної документації виконавцем робіт та її погодження військовим командуванням, у межах території відповідальності якого здійснюється будівництво фортифікаційних споруд.
Водночас положення постанови №1415 не визначають, що таке погодження обов`язково має бути оформлене окремим документом встановленої форми, який підлягає переданню підряднику, та не встановлюють, що державний замовник і відповідне військове командування за будь-яких умов повинні бути різними суб`єктами.
Відповідно до статті 3 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” до військового командування належать, серед іншого, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Тому саме по собі поєднання військовою частиною функцій державного замовника та участі у погодженні або затвердженні відповідної документації не свідчить про відсутність у її командира необхідних повноважень.
З матеріалів справи вбачається, що завдання на проєктування, яке є додатком до договору та підписане обома сторонами, містить посилання на схему об`єкта, затверджену військовим командуванням. Отже, під час укладення договору відповідач був обізнаний із вихідними даними щодо об`єкта, його належністю та відповідною схемою, не заявляв заперечень щодо повноважень осіб, якими вона погоджувалася, та прийняв на себе обов`язок виконати проєктні і будівельні роботи у визначений договором строк.
Затвердження проєктної документації наказом командира військової частини узгоджується також із Порядком затвердження проєктів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 560. Вартість об`єкта за договором не перевищувала граничного вартісного показника, в межах якого проєкти, що реалізуються державними підприємствами, установами й організаціями за бюджетні кошти, затверджуються такими установами й організаціями.
При цьому погодження проєктних рішень військовим командуванням відповідно до постанови № 1415 та затвердження проєктної документації відповідно до Порядку №560 є пов`язаними, але не тотожними організаційними діями. Наявні у справі докази у своїй сукупності підтверджують як розроблення та прийняття документації, так і її затвердження уповноваженою посадовою особою.
Посилання апелянта на Порядок передачі, утримання, обслуговування та ведення обліку фортифікаційних споруд, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 № 514, наведеного висновку не спростовує. Цей Порядок регулює передання вже завершених фортифікаційних споруд, їх утримання, обслуговування та облік, а також формування відповідної комісії. Окреме зазначення у складі такої комісії представників державного замовника, військового командування, балансоутримувача та інших органів не означає, що один суб`єкт за жодних обставин не може виконувати різні функції, передбачені іншими нормативними актами. Тим більше ці положення не визначають порядок розроблення або затвердження проєктної документації й не встановлюють недійсності наказу командира військової частини.
ТОВ “Строй ЮА”, заперечуючи факт належного погодження документації, не надало доказів скасування наказу від 14.04.2025 № 188, визнання його незаконним, перевищення командиром військової частини своїх повноважень або відмови відповідного військового командування від погодження об`єкта чи його розташування. Аргументи апелянта фактично зводяться до припущення про відсутність такого погодження, тоді як матеріали справи містять сукупність взаємопов`язаних письмових доказів протилежного.
Таким чином, висновки апелянта про відсутність належно погодженої та затвердженої проєктної документації не відповідають установленим обставинам справи.
Відповідно до частини першої статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати та передати у встановлений строк об`єкт, а замовник - надати підрядникові будівельний майданчик або фронт робіт, передати затверджену проєктно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладено на підрядника, прийняти об`єкт та оплатити роботи.
За змістом статті 877 Цивільного кодексу України договором визначається, яка зі сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.
Пунктами 29, 69, 70 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668, передбачено обов`язок замовника надати будівельний майданчик або фронт робіт у порядку, встановленому договором, з оформленням відповідного акта, а також виконати необхідні для цього підготовчі роботи.
У цій справі сторони самостійно врегулювали порядок передання об`єкта. Згідно з пунктом 8.1 договору замовник за актом приймання-передачі передає підряднику на період виконання робіт та до їх завершення об`єкт - будівельний майданчик або фронт робіт.
Таким чином, договір передбачає складення одного акта передання об`єкта на весь період виконання робіт. 
Пункт 4.2.1 договору, яким до обов`язків замовника віднесено затвердження проєктної документації та передання об`єкта, також не встановлює обов`язкової послідовності цих дій і не містить застереження про те, що акт може бути складений виключно після завершення І етапу.
22.03.2025 сторонами без зауважень і застережень підписаний акт приймання-передачі об`єкта. В акті зазначено, що представники сторін оглянули будівельний майданчик у натурі, ознайомилися зі станом об`єкта, зовнішніми та внутрішніми підготовчими роботами і відповідною документацією, підтвердили відповідність стану об`єкта умовам договору, проєкту та технічним регламентам, а підрядник прийняв об`єкт для початку будівництва.
Тому твердження апелянта, що акт від 22.03.2025 міг стосуватися виключно передання вихідних даних для проєктування, прямо суперечить його змісту. В акті йдеться не лише про ознайомлення з документацією, а й про огляд будівельного майданчика в натурі та прийняття його підрядником саме для початку будівельних робіт.
Та обставина, що акт складений наступного дня після укладення договору та до остаточного затвердження розробленої відповідачем проєктної документації, не спростовує факту передання будівельного майданчика. Доводи про відсутність в акті географічних координат, меж, опису рельєфу, під`їзних шляхів та інших технічних характеристик також не свідчать про його неналежність. Ні договір, ні пункт 69 Загальних умов № 668 не встановлюють обов`язкової уніфікованої форми такого акта або вичерпного переліку відомостей, які він має містити. Об`єкт був визначений договором як оборонний пункт, а сторони в акті підтвердили його огляд у натурі та прийняття відповідачем.
Відповідач не заявляв під час підписання акта, що не може ідентифікувати об`єкт, що йому не зрозуміле його місцезнаходження або що фактично оглянута ділянка відрізняється від передбаченої договором. 
За таких обставин акт від 22.03.2025 у сукупності з документами про фактичне виконання робіт є належним і достатнім доказом виконання позивачем обов`язку щодо передання відповідачу об`єкта та фронту робіт.
Відповідно до частини четвертої статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не могло бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
За змістом статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання або не вчинив дій, які встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання і до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 18.09.2020 у справі № 910/4218/17 звернула увагу, що прострочення кредитора не може бути встановлене за відсутності покладеного на нього обов`язку вчинити ту дію, невчинення якої боржник визначає причиною неможливості виконання зобов`язання.
У цій справі відповідач не довів невчинення позивачем конкретної передбаченої договором дії, без якої будівництво оборонного пункту № 203 було неможливим.
Посилання відповідача на укладення між сторонами 53 договорів, будівництво близько 11 кілометрів оборонних рубежів, пред`явлення військовою частиною значної кількості позовів та нібито штучне поділення єдиного комплексу робіт не спростовують порушення строку виконання зобов`язання за договором № 147/4Д.
Наведені відповідачем обставини можуть бути оцінені разом з іншими доводами під час вирішення питання про співмірність та можливість зменшення неустойки, однак вони не усувають установленого порушення строку виконання робіт і не доводять відсутності вини підрядника.
ТОВ “Строй ЮА” стверджує, що порушення строку виконання будівельних робіт стало наслідком обставин, які не залежали від його волі, а саме: істотного погіршення безпекової ситуації, наближення лінії бойового зіткнення, застосування ворожих безпілотних літальних апаратів, відсутності постійного прикриття засобами радіоелектронної боротьби, тривалих повітряних тривог та несприятливих погодних умов. На думку відповідача, зазначені обставини підтверджені висновком Рівненської торгово-промислової палати від 07.10.2025 № 56.01/406 і є підставою для застосування пунктів 13.2, 13.13 договору, статей 614, 617 Цивільного кодексу України та повного звільнення підрядника від відповідальності.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами.
Відповідно до частин першої, другої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить саме особа, яка порушила зобов`язання.
За частиною першою статті 617 Цивільного кодексу України особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Отже, для звільнення від відповідальності боржник повинен довести не лише існування певної надзвичайної обставини, а й те, що саме вона спричинила неможливість належного виконання конкретного зобов`язання.
Відповідно до статті 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” форс-мажорними обставинами є надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених договором або законодавством.
У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 зазначено, що ключовою ознакою непереборної сили є неможливість виконання зобов`язання в принципі, незалежно від зусиль і матеріальних витрат, яких сторона зазнала або могла зазнати. Обставини, які лише ускладнюють виконання, зменшують його економічну вигідність або потребують додаткових організаційних заходів, не є тотожними обставинам непереборної сили.
Так само форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру. Сторона, яка посилається на них, повинна довести їх надзвичайність, невідворотність та причинний зв`язок із неможливістю виконання саме того зобов`язання, строк виконання якого порушено.
Пунктами 13.2 та 13.13 договору передбачено, що підрядник несе відповідальність за якість і строки виконання робіт, якщо не доведе, що порушення сталося не з його вини.
Пунктом 14.1 договору сторони погодили звільнення від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань, якщо таке невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили.
Водночас сторони детально визначили порядок повідомлення, підтвердження та правові наслідки таких обставин.
Згідно з пунктом 14.2 договору сторона, виконанню зобов`язань якої перешкоджають форс-мажорні обставини, зобов`язана: не пізніше п`яти робочих днів з моменту їх настання письмово повідомити іншу сторону; зазначити час настання та характер відповідних обставин; надати належні підтвердні документи компетентного органу; надати сертифікат Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати та інформацію про його внесення до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин.
Пунктом 14.3 договору визначено, що сторона звільняється від відповідальності лише за умови, що відповідні обставини виникли після укладення договору, не залежали від її волі, а нею було вжито всіх необхідних заходів для уникнення або усунення негативних наслідків.
За пунктом 14.4 договору строк виконання зобов`язань переноситься відповідно до часу, протягом якого діяли належно підтверджені обставини непереборної сили або їх наслідки.
Особливе значення має пункт 14.6 договору, відповідно до якого неповідомлення або несвоєчасне повідомлення іншої сторони позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини та вимагати зміни або перенесення строку виконання зобов`язань.
Такий зміст пункту 14.6 узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, відповідно до якого неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажор позбавляє сторону права посилатися на нього як на підставу звільнення від відповідальності, якщо такий наслідок прямо передбачений договором. Верховний Суд також наголосив на необхідності розмежовувати своєчасне повідомлення контрагента та подальше звернення за сертифікатом торгово-промислової палати: сертифікат може бути отриманий пізніше, однак повідомлення має бути направлене у погоджений сторонами строк.
Крім того, у пункті 14.8 договору сторони передбачили, що усвідомлюють укладення договору під час дії воєнного стану, а тому сам факт воєнного стану не вважатиметься форс-мажорною обставиною. Виняток становлять конкретні події, зокрема окупація території, на якій мають виконуватися роботи, знищення об`єкта тощо, підтверджені документами уповноваженого органу.
Таким чином, сторони не виключили можливості визнання певної конкретної події, пов`язаної з бойовими діями, обставиною непереборної сили, однак погодили, що загальний воєнний ризик, який існував на момент укладення договору, таким форс-мажором не є.
Матеріали справи не містять письмового повідомлення ТОВ “Строй ЮА”, направленого військовій частині НОМЕР_1 протягом п`яти робочих днів із моменту настання обставин, які відповідач вважає форс-мажорними.
Як стверджує сам відповідач, погіршення безпекової ситуації відбулося з початку квітня 2025 року, а неможливість виконувати роботи за раніше погодженим графіком виникла з 01.05.2025. Проте ні у квітні, ні у травні 2025 року відповідач не повідомив замовника про настання обставин непереборної сили, їх характер, очікувану тривалість і вплив на виконання робіт за договором № 147/4Д.
Не звертався відповідач до позивача і з пропозицією внести зміни до календарного графіка або продовжити строк виконання робіт. Додаткові угоди №1 та №2, укладені сторонами, стосувалися зміни вартості робіт та бюджетних зобов`язань, але не містили змін щодо кінцевого строку їх виконання.
Заява до Рівненської торгово-промислової палати подана ТОВ “Строй ЮА” лише 08.09.2025, тобто більш ніж через два місяці після закінчення погодженого строку виконання робіт. Сам висновок складений 07.10.2025.
Таким чином, звернення за висновком відбулося вже після виникнення прострочення і не замінює передбаченого пунктами 14.2, 14.6 договору своєчасного повідомлення замовника.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відсутність сертифіката торгово-промислової палати не в усіх випадках виключає можливість доведення форс-мажору іншими доказами. У постановах Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 зазначено, що сертифікат торгово-промислової палати не має наперед установленої доказової сили й оцінюється судом разом з іншими доказами. Інші докази також можуть бути використані, якщо інше не встановлено законом або договором.
Однак у цій справі сторони безпосередньо погодили вид документа, порядок його отримання та правові наслідки недотримання такого порядку. Крім того, наданий ТОВ “Строй ЮА” документ за своїм змістом не є сертифікатом про форс-мажорні обставини.
Документ від 07.10.2025 №56.01/406 має назву “Висновок про істотну зміну обставин”. У його резолютивній частині Рівненська торгово-промислова палата, посилаючись на статтю 652 Цивільного кодексу України, підтвердила наявність істотної зміни обставин та зазначила, що сторони мають право вимагати перегляду умов договорів, а за недосягнення згоди - їх зміни або розірвання за рішенням суду.
Натомість цей висновок: не засвідчує в установленому порядку настання форс-мажорних обставин саме за договором №147/4Д; не визначає точного періоду, протягом якого виконання робіт на оборонному пункті №203 було об`єктивно неможливим; не містить відомостей про внесення сертифіката до відповідного реєстру; не встановлює, на який конкретно строк мало бути перенесене виконання робіт; не підтверджує виконання відповідачем порядку повідомлення, передбаченого розділом 14 договору.
Форс-мажор та істотна зміна обставин мають різну правову природу і різні наслідки.
Істотна зміна обставин відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України може бути підставою для зміни або розірвання договору за згодою сторін, а за наявності передбачених законом умов - за рішенням суду. Водночас вона не змінює строк виконання зобов`язання автоматично і не звільняє сторону від відповідальності за вже допущене порушення.
Саме такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 та від 16.08.2023 у справі № 910/17639/21: істотна зміна обставин ускладнює або істотно обтяжує виконання, тоді як непереборна сила робить його об`єктивно неможливим; істотна зміна обставин дозволяє порушити питання про зміну або розірвання договору, але сама по собі не змінює строку і не усуває відповідальності.
ТОВ “Строй ЮА” не заявляло вимоги про зміну чи розірвання договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України. До завершення договірного строку відповідач не ініціював внесення змін до календарного графіка, хоча відповідне право прямо передбачене пунктом 4.3.6 договору. 
Колегія суддів не ставить під сумнів загальновідомий факт збройної агресії російської федерації проти України, небезпеку виконання будівельних робіт у районах, наближених до територій ведення бойових дій, а також необхідність забезпечення життя та здоров`я працівників.
Водночас загальновідомість воєнних подій не звільняє відповідача від обов`язку довести, як саме конкретна подія вплинула на виконання договору № 147/4Д.
Висновок Рівненської торгово-промислової палати складено щодо низки договорів, які стосуються різних об`єктів та різних територій. У ньому одночасно наведено відомості щодо населених пунктів Дніпропетровської та Донецької областей, евакуації населення, відстані окремих населених пунктів до лінії бойового зіткнення та загальної безпекової обстановки.
Однак висновок не розмежовує: які саме обставини стосувалися оборонного пункту № 203; коли вони виникли безпосередньо на цьому об`єкті; протягом якого часу доступ до об`єкта був неможливим; які роботи за календарним графіком не могли виконуватися; якою була фактична тривалість зупинення робіт.
Саме по собі наближення лінії бойового зіткнення могло істотно підвищити ризики та ускладнити організацію робіт, але за відсутності доказів конкретної неможливості виконання не є достатньою підставою для повного звільнення підрядника від відповідальності.
ТОВ “Строй ЮА” посилається на те, що у квітні та травні 2025 року повітряна тривога оголошувалася 238 разів загальною тривалістю 881 годину 9 хвилин, а додаткові втрати часу на відновлення будівельного процесу після кожної тривоги становили орієнтовно 357 годин. На цій підставі відповідач вважає, що було втрачено понад 50 календарних днів.
Пункт 4.3.7 договору зобов`язував підрядника забезпечити дотримання працівниками сигналів повітряної тривоги, провести інструктаж та визначити місця перебування або можливі укриття. 
Колегія суддів погоджується, що підрядник не мав виконувати роботи в умовах безпосередньої загрози життю працівників. Стаття 3 Конституції України визначає життя і здоров`я людини найвищою соціальною цінністю. Однак дотримання цього конституційного принципу не усуває необхідності документально фіксувати конкретні перерви, своєчасно повідомляти замовника та порушувати питання про зміну строку виконання робіт.
Таким чином, надані відомості про повітряні тривоги підтверджують складність умов виконання договору, але не доводять об`єктивної неможливості завершити роботи до 30.06.2025.
Не доводять настання непереборної сили й посилання відповідача на лист Українського гідрометеорологічного центру від 09.07.2025 № 99 021-3004/99 12, відповідно до якого в період із 01.04.2025 до 30.06.2025 у відповідних населених пунктах фіксувалися атмосферні опади у вигляді дощу, які подекуди сягали 35 мм.
Регулярні опади у весняно-літній період самі собою не є надзвичайною та невідворотною обставиною. Для визнання погодних умов непереборною силою необхідно довести їх винятковий характер для відповідної місцевості, конкретні дати, тривалість та інтенсивність, а також те, що внаслідок таких умов певні види робіт на оборонному пункті № 203 об`єктивно не могли виконуватися.
Матеріали справи не містять актів зупинення робіт через надмірне зволоження ґрунту, підтвердження непрохідності техніки, результатів обстеження будівельного майданчика після опадів, записів у загальному журналі робіт або висновку спеціаліста про технічну неможливість виконання конкретних операцій у визначені дні.
Лист гідрометеорологічного центру констатує факт опадів, але не встановлює, що вони мали характер стихійного лиха або унеможливили виконання всього комплексу робіт упродовж погодженого строку.
Тому зазначені погодні умови могли впливати на темп виконання окремих технологічних операцій, але не є належним підтвердженням форс-мажору у розумінні статті 617 Цивільного кодексу України та розділу 14 договору.
Факт часткового виконання робіт до завершення договірного строку сам собою не виключає можливості існування тимчасових перешкод. Однак він підтверджує, що доступ до об`єкта був наявний і певний обсяг робіт фактично виконувався.
За таких обставин відповідач мав довести конкретні періоди, протягом яких виконання було неможливим, і співвіднести їх із календарним графіком та обсягом невиконаних робіт. Такого розрахунку відповідач не надав.
Виконання відповідачем І етапу, здійснення частини будівельних робіт до 30.06.2025, прийняття внутрішнього положення про дії під час повітряної тривоги та подальше завершення будівництва свідчать, що відповідач вчиняв дії, спрямовані на виконання договору. Ці обставини можуть бути враховані під час визначення співмірного розміру відповідальності.
За таких обставин підстав для застосування пунктів 13.2, 13.13 договору та повного звільнення ТОВ “Строй ЮА” від відповідальності немає.
Посилання апелянта на постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16, Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 та від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 не спростовують цього висновку. Наведені правові позиції, навпаки, вимагають установлення надзвичайності й невідворотності конкретної обставини, причинного зв`язку з невиконанням певного зобов`язання та дотримання встановленого договором порядку повідомлення.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для повного звільнення ТОВ “Строй ЮА” від відповідальності є правильним. Водночас встановлені у справі обставини здійснення будівельних робіт в умовах підвищеної воєнної небезпеки, повітряних тривог та ускладненої організації будівельного процесу підлягають окремому врахуванню не як форс-мажор, а під час вирішення питання про співмірність та остаточний розмір неустойки.
Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Водночас частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення. До загальних засад цивільного законодавства пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України віднесено справедливість, добросовісність і розумність. Відповідні норми містяться в Цивільному кодексі України.
Застосоване в частині третій статті 551 ЦК України формулювання “може бути зменшений за рішенням суду” свідчить про надання суду дискреційного повноваження. Водночас такий розсуд не може бути довільним: суд повинен установити конкретні істотні обставини, оцінити їх у сукупності, зіставити інтереси кредитора та боржника і пояснити, чому обраний розмір неустойки є справедливим та пропорційним.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 сформульовано висновок, що обставини, які є підставою для зменшення неустойки, мають індивідуальний характер, а розмір, до якого вона зменшується, визначається судом залежно від фактичних обставин конкретних правовідносин. Закон не встановлює універсального відсотка, на який неустойка може або не може бути зменшена.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 також виходила з того, що заходи відповідальності мають застосовуватися з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності й не повинні набувати суто карального характеру. 
Наведені відповідачем посилання на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та постанови Верховного Суду щодо компенсаційного, а не карального призначення неустойки підтверджують загальну можливість коригування її розміру.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів погоджується, що допущене відповідачем порушення не є незначним. Прострочення становило 133 календарні дні, тоді як будівельні роботи за календарним графіком планувалося виконати протягом травня - червня 2025 року. 
Колегія суддів також погоджується з позивачем у тому, що цільове призначення об`єкта має істотне значення. Предметом договору було не будівництво звичайного комерційного об`єкта, а створення фортифікаційної споруди - опорного пункту, призначеного для забезпечення оборони держави та захисту особового складу. Тому несвоєчасне завершення такого об`єкта об`єктивно створювало ризики значно більшого характеру, ніж затримка у виконанні звичайного господарського договору.
Водночас саме по собі оборонне призначення споруди не є доказом настання кожного з наведених позивачем негативних наслідків. Матеріали справи не містять доказів того, що через несвоєчасне завершення саме опорного пункту № 382 було зірвано конкретний оборонний захід, втрачено відповідну позицію, виникла необхідність здійснення додаткових витрат або настали інші визначені майнові чи немайнові наслідки. Твердження про створення загрози обороноздатності та життю військовослужбовців відображають об`єктивний характер ризику, пов`язаного із простроченням, і не можуть бути відкинуті як неістотні, проте за відсутності підтвердних доказів не можуть прирівнюватися до доведених фактичних наслідків у заявленому позивачем обсязі.
Таким чином, відсутність доказів конкретних збитків або інших фактично реалізованих негативних наслідків не позбавляє позивача права на неустойку, але є обставиною, яка в сукупності з іншими обставинами справи свідчить про можливість зменшення її розміру.
Істотне значення має також ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання.
Станом на 30.06.2025 замовник уже прийняв будівельні роботи частково, а до цього - роботи з розроблення проєктно-кошторисної документації. Після закінчення строку відповідач не відмовився від договору і не залишив об`єкт незавершеним, а продовжив виконання робіт. Решту будівельних робіт завершено та прийнято замовником 11.11.2025. У подальшому об`єкт визнано закінченим будівництвом і готовим до експлуатації.
Матеріали справи не містять доказів неналежної якості виконаних робіт, необхідності усунення їх недоліків, залучення іншого підрядника для завершення об`єкта або понесення замовником додаткових витрат. Усі прийняті роботи оплачені позивачем, а загальна сума оплати відповідає остаточній договірній ціні.
При цьому пеню відповідно до погодженого сторонами механізму нараховано за кожен день прострочення на повну договірну ціну, а не лише на вартість робіт, які залишалися невиконаними після 30.06.2025. Це не свідчить про неправильність здійсненого позивачем розрахунку, однак впливає на оцінку сукупного фінансового навантаження, оскільки значна частина зобов`язання на момент початку прострочення вже була виконана та прийнята замовником.
Також одночасне нарахування пені в розмірі 0,1 відсотка договірної ціни за кожний день прострочення і штрафу в розмірі 7 відсотків цієї ціни є правомірним та відповідає умовам договору, проте сукупний результат застосування обох санкцій підлягає оцінці на предмет пропорційності.
За обставин, коли об`єкт у повному обсязі завершений тим самим підрядником, прийнятий без зауважень щодо якості та повністю оплачений замовником, а конкретні збитки або додаткові витрати позивача не доведені, стягнення понад однієї п`ятої вартості договору набувало б ознак надмірного майнового навантаження.
Під час визначення розміру відповідальності можуть бути враховані й об`єктивні умови виконання робіт. Матеріалами справи підтверджується здійснення будівництва в умовах підвищеної воєнної небезпеки, неодноразових повітряних тривог, загрози застосування засобів ураження та ускладненої логістики. Як уже зазначено, ці обставини не доводять неможливості виконання договору та не звільняють відповідача від відповідальності, однак свідчать, що прострочення відбулося не у звичайних умовах господарської діяльності.

Водночас колегія суддів не вбачає підстав для задоволення альтернативної вимоги відповідача про зменшення санкцій на 99 відсотків.
У разі такого зменшення із 648 015,29 грн до стягнення залишилося б лише 6 480,15 грн, що становить приблизно 0,2 відсотка остаточної договірної ціни. За встановлених обставин така відповідальність мала б фактично номінальний характер.
Відповідач допустив прострочення тривалістю 133 дні під час виконання договору, спрямованого на будівництво фортифікаційної споруди. Укладаючи договір, він усвідомлював здійснення робіт під час воєнного стану, не дотримався погодженої процедури повідомлення про виникнення перешкод, не отримав сертифіката про форс-мажорні обставини і не звертався до замовника з пропозицією продовжити строк виконання робіт. Прострочення замовника або інша поведінка позивача, яка унеможливила своєчасне виконання зобов`язання, матеріалами справи не підтверджені.
За таких обставин зменшення неустойки на 99 відсотків не відповідало б превентивній і компенсаційній функціям цивільно-правової відповідальності та фактично наближалося б до звільнення відповідача від наслідків допущеного порушення.
Посилання відповідача на виконання між сторонами 53 договорів та значний сукупний розмір вимог військової частини в інших судових справах не є достатньою підставою для іншого висновку. Предметом цього апеляційного перегляду є відповідальність за конкретним договором № 147/4Д. Обставини виконання інших договорів, періоди прострочення, ступінь виконання робіт і розміри санкцій за ними мають оцінюватися в межах відповідних справ.
Зменшивши пеню і штраф на 85%, суд першої інстанції залишив до стягнення 97 202,29 грн, з яких 63 684,26 грн пені та 33 518,03 грн штрафу. Ця сума становить 15% від правильно нарахованих санкцій.
Такий розмір відповідальності не є символічним. Він зберігає застосування обох погоджених сторонами видів неустойки, враховує тривалість прострочення, оборонне призначення об`єкта та винну поведінку відповідача. Одночасно він не покладає на підрядника надмірного фінансового тягаря з огляду на повне завершення, прийняття й оплату робіт, відсутність зауважень щодо їх якості, часткове виконання зобов`язання у встановлений строк, об`єктивно складні умови будівництва та недоведеність конкретних збитків або інших фактично реалізованих негативних наслідків у заявленому позивачем обсязі.
Таким чином, стягнення неустойки в повному розмірі 648 015,29 грн не забезпечувало б належного балансу інтересів сторін, тоді як її зменшення до 6 480,15 грн фактично нівелювало б відповідальність відповідача. Визначена судом першої інстанції сума 97 202,29 грн є співмірною встановленим обставинам порушення та відповідає засадам справедливості, добросовісності й розумності.
У зв`язку із цим доводи апеляційної скарги позивача про відсутність будь-яких підстав для зменшення пені та штрафу, як і доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність їх додаткового зменшення на 99 відсотків, не дають підстав для зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційних скарг, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявників у скарзі і відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2026 у справі №904/1131/26 – залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційних скарг на рішення суду покласти на заявників апеляційних скарг.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 03.08.2026.

Головуючий суддя Я.С. Золотарьова

Суддя С.В. Мартинюк 

Суддя  Ю.В. Фещенко