ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2026 року Чернігів Справа № 620/6288/26

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пункту 10 протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 за допомогою системи ''Електронний суд'' звернулась до суду з адміністративним позовом (зі змінами) до Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_2 , в якому просить:
визнати протиправним та скасувати пункт 10 протоколу комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних від 12.02.2026 року № 10/в з урахуванням змін, внесених пунктом 5 протоколу від 19.06.2026 року № 38зм, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 1/2 частини одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у зв`язку із смертю її сина солдата ОСОБА_3 ;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частини одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у зв`язку із смертю її сина солдата ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її син ОСОБА_3 помер від захворювання, отриманого під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районі ведення бойових дій, а тому вона має право на отримання 1/2 частини одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". 
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в електронній формі. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає про правомірність оскаржуваного протоколу. Вказує, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 за № 65 від 01.03.2025 по стройовій частині) - смерть солдата ОСОБА_2 , не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини). Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії № 2025-0429-1541-5911-0 від 29.03.2025 причиною смерті військовослужбовця є захворювання: "Гостра легенево-серцева недостатність. Правостороння гнійна пневмонія", - смерть, так, пов`язані із захистом Батьківщини. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_3 , виявлений етиловий спирт в концентрації 0,9 %. Отже, на момент смерті, ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Позивач просить суд зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частини одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у зв`язку із смертю її сина солдата ОСОБА_3 , однак така вимога суперечить нормам матеріального права. Визначальним для застосування норм матеріального права є «загибель» чи «смерть» військовослужбовця та причинно наслідковий зв`язок її настання. В свою чергу, з витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії № 2025-0429-1541-5911-0 від 29.03.2025, вбачається, що причиною смерті солдата ОСОБА_3 , 1987 року народження є захворювання "Гостра легенево-серцева недостатність. Правостороння гнійна пневмонія", захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Те, що причиною смерті ОСОБА_3 стало захворювання також підтверджується матеріалами військової частини НОМЕР_2 та лікарським свідоцтвом про смерть №02 від 03.01.2025, які надані позивачем до матеріалів справи. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №02 від 03.01.2025 причиною смерті ОСОБА_3 зазначено: "Гостра легенево-серцева недостатність. Правостороння гнійна пневмонія". Отже, з вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_3 , 1987 року народження, не загинув, а помер. Причиною смерті є захворювання, а не контузія, травма, каліцтво чи поранення. Враховуючи означене підстав для розгляду заяви та призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022 року не має.
Третя особа правом пояснень не скористалась
Ухвалою суду від 25.06.2026 відмовлено в задоволенні клопотання Міністерства оборони України про призначення додаткової судово-медичної експертизи. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 , є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ).
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 02 причиною смерті військовослужбовця стала гостра легенево-серцева недостатність та правостороння гнійна пневмонія. 
Згідно постанови від 23.01.2025 кримінальне провадження за фактом смерті ОСОБА_3 закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Згідно висновку експерта № 02 причиною смерті ОСОБА_3 стало запалення правої легені - зливна гнійно-фіброзна пневмонія із геморагічним компонентом, яка ускладнилась розвитком легенево-серцевої недостатності, яка і стала безпосередньою причиною смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові виявлений етиловий спирт у концентрації 0,9 ‰; метиловий, пропилові, бутилові та амілові спирти не виявлені.
Відповідно до протоколу засідання ЦВЛК ЗСУ від 29.04.2025: «…Солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу з 23.11.2023 по 01.01.2025. У період з 30.03.2024 по 03.06.2024, з 12.06.2024 по 11.07.2024, 23.07.2024 по 05.10.2024, з 12.10.2024 по 01.01.2025 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України перебуваючи на території Донецької області. В ході проведення службового розслідування встановлено, що 27.12.2024 у ОСОБА_3 піднялась температура, погіршилось самопочуття. До медиків не звертався, лікувався самостійно. 31.12.2024 після вечері, у зв`язку з поганим самопочуттям, пішов відпочивати, за 15 хв до нового року побратими намагались його розбудити, проте ОСОБА_3 помер. Причина смерті: "Гостра легенево-серцева недостатність. Правостороння гнійна пневмонія". Враховуючи те, що смерть настала від захворювання, яке виникло під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України вважаю, що є підстави пов`язати захворювання та причину його смерті із захистом Батьківщини». Вказано, що захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
В зв`язку з зазначеним, позивачем була подана заява на отримання одноразової грошової допомоги. 
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 12.02.2026 № 10/в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28.02.2022 р. № 168: « 10. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , - батьку та матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 13.01.2025 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 17.09.2025 № 12895, які звернулись із заявами про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 за № 65 від 01.03.2025 (по стройовій частині) - смерть солдата ОСОБА_2 , не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини). Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії № 2025-0429-1541-5911-0 від 29.03.2025 причиною смерті військовослужбовця є захворювання: "Гостра легенево-серцева недостатність. Правостороння гнійна пневмонія", - смерть, так, пов`язані із захистом Батьківщини. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_3 , виявлений етиловий спирт в концентрації 0,9 %0. Статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є адміністративним правопорушенням. Статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння».
19.06.2026 Комісією Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протокольним рішенням №38/зм у зв`язку виправленням описки п. 10 рішення Комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум викладено в іншій редакції.
Вважаючи пункт 10 протоколу комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних від 12.02.2026 року № 10/в з урахуванням змін, внесених пунктом 5 протоколу від 19.06.2026 року № 38зм, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 1/2 частини одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у зв`язку із смертю її сина солдата ОСОБА_3 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з відповідним позовом за захистом їх прав та інтересів. 
Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно п. 2 Постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Відповідно до частини першої статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, а також членів їх сімей.
Зазначена конституційна гарантія має особливе значення саме в умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій конституційний обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України, а держава зобов`язана забезпечити належний рівень соціальних гарантій їхнім сім`ям.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що соціальні гарантії військовослужбовців мають підвищений рівень конституційного захисту та не можуть тлумачитися звужувально без чіткої законодавчої підстави.
Аналогічний підхід послідовно застосовується і Верховним Судом, який виходить із того, що у разі існування неоднозначності у правовому регулюванні соціальних виплат суд повинен надати таке тлумачення норм права, яке найбільшою мірою забезпечує реалізацію гарантованого державою права особи на соціальний захист, за умови, що таке тлумачення не суперечить прямому змісту закону.
Суд зазначає, що законодавець після введення воєнного стану істотно змінив механізм соціального забезпечення сімей військовослужбовців, наділивши Кабінет Міністрів України повноваженнями визначати розмір одноразової грошової допомоги саме у випадках загибелі (смерті) військовослужбовців у період дії воєнного стану.
На виконання цих законодавчих змін Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168, метою якої є встановлення додаткових соціальних гарантій сім`ям військовослужбовців, які втратили життя у зв`язку із захистом держави.
Отже, сама мета прийняття зазначеного нормативного акта свідчить про його спеціальний соціальний характер.
За таких обставин, якщо зміст окремих положень Постанови №168 допускає різні підходи до їх застосування, суд повинен надати перевагу тому тлумаченню, яке найбільшою мірою забезпечує реалізацію конституційної гарантії соціального захисту сім`ї військовослужбовця, а не тому, яке призводить до істотного обмеження такого права.
Суд звертає увагу, що запропоноване Міністерством оборони України тлумачення фактично ставить у нерівне правове становище сім`ї військовослужбовців, які однаковою мірою виконували обов`язок із захисту Батьківщини, залежно виключно від безпосереднього медичного механізму настання смерті.
При цьому матеріали справи не містять жодних доказів того, що законодавець, запроваджуючи під час воєнного стану підвищені соціальні гарантії, мав на меті виключити із сфери їх дії сім`ї військовослужбовців, смерть яких настала внаслідок захворювання, офіційно визнаного військово-лікарською комісією таким, що пов`язане із захистом Батьківщини.
Навпаки, системний аналіз Закону України №2011-ХІІ, змін, внесених Законом №2489-ІХ, та Постанови Кабінету Міністрів України №168 свідчить про прагнення законодавця забезпечити підвищений рівень соціального захисту всіх сімей військовослужбовців, смерть яких перебуває у безпосередньому юридичному зв`язку із захистом незалежності та територіальної цілісності України.
Саме тому суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах положення Постанови Кабінету Міністрів України №168 підлягають застосуванню з урахуванням їх соціальної мети, конституційних гарантій захисту військовослужбовців та членів їх сімей, а також правових висновків Верховного Суду, сформованих у постановах від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а та від 22 серпня 2024 року у справі №380/9868/23.
Так, у постанові від 22 серпня 2024 року у справі №380/9868/23 Верховний Суд розглядав спір, у якому предметом оскарження було рішення Міністерства оборони України про відмову членам сім`ї військовослужбовця у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №168, саме у зв`язку зі смертю військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Отже, Верховний Суд розглядав правовідносини, які за своїм предметом та юридично значимими обставинами є істотно подібними до правовідносин, що виникли у цій справі.
Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову та відхилив доводи Міністерства оборони України про те, що у разі смерті військовослужбовця внаслідок захворювання застосуванню підлягає виключно Постанова Кабінету Міністрів України №975.
При цьому Верховний Суд окремо зазначив, що встановлення військово-лікарською комісією причинного зв`язку захворювання та причини смерті із захистом Батьківщини має істотне юридичне значення для вирішення спору, а також вказав, що аналогічний висновок уже був сформульований ним у постанові від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а.
Суд враховує, що встановлені у справі обставини не свідчать про наявність будь-яких винятків чи обмежень, які відповідно до законодавства виключали б право членів сім`ї військовослужбовця на отримання передбачених державою соціальних гарантій.
Матеріали справи не містять доказів того, що смерть військовослужбовця настала внаслідок умисних протиправних дій, перебування у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, самогубства або інших обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
За таких обставин суд дійшов висновку, що спірне рішення Міністерства оборони України не забезпечує справедливого балансу між цілями державного регулювання та правом позивача на ефективний соціальний захист, гарантований статтею 17 Конституції України, а тому не відповідає критерію пропорційності, визначеному частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, суд зазначає, що відповідач безпідставно дійшов висновку, що сам лише факт смерті внаслідок захворювання виключає застосування Постанови Кабінету Міністрів України №168, не врахувавши при цьому спеціальний характер зазначеного нормативно-правового акта, його взаємозв`язок із Законом України №2011-ХІІ, змінами, внесеними Законом №2489-ІХ, а також правові висновки Верховного Суду у справах, предметом яких були аналогічні правовідносини.
Суд також бере до уваги, що відповідачем не спростовано встановленого штатною військово-лікарською комісією причинного зв`язку захворювання із захистом Батьківщини, не оскаржено відповідний висновок Центральної ВЛК ЗСУ від 29.04.2025 та не наведено жодних доказів його незаконності чи необґрунтованості.
Отже, зазначена обставина є встановленою та не потребує додаткового доказування.
Щодо посилань відповідача, що на момент смерті ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, то суд зазначає наступне.
Так, зазначена допомога не призначається з підстав, наведених такими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
Водночас сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19, від 18 березня 2024 року у справі №120/13997/21.
Отже, у такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).
Верховний Суд в постанові від 18 березня 2024 року у справі №120/13997/21-а зазначив, що відомості, які зазначені у зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Суд акцентує увагу, що за результатом розгляду даної справи, судом не було встановлено, а відповідачем доведено, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок адміністративного правопорушення або вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння.
Будь-які належні та достатні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть, відсутні, та відповідачем до матеріалів справи не долучені, а тому слід зробити висновок про те, що доводи відповідача зазначені у відзиві не підтверджуються матеріалами справи.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що за своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).
Отже, під час судового розгляду справи, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та достовірними засобами доказування правомірність прийнятого рішення, а тому, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення, оформленого пунктом 10 протоколу від 12.02.2026 №10/в з урахуванням змін, внесених пунктом 5 протоколу від 19.06.2026 № 38зм, яким було відмовлено позивачу в призначенні частини одноразової грошової допомоги, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1331,20 грн. 
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пункту 10 протоколу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати пункт 10 протоколу комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних від 12.02.2026 року № 10/в з урахуванням змін, внесених пунктом 5 протоколу від 19.06.2026 року № 38зм, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 1/2 частини одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у зв`язку із смертю її сина солдата ОСОБА_3 .
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 1/2 частини одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у зв`язку із смертю її сина солдата ОСОБА_3 . 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022).

Третя особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 04.09.2026.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО