Справа № 201/16559/24
Провадження 2/201/396/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року        м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі головуючого – судді Покопцевої Д.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди 

ВСТАНОВИВ:

Рух справи
27.12.2024р. до Соборного районного суду міста Дніпра надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача ОСОБА_3 – адвоката Олійник Я.Л. (діє на підставі ордеру від 27.12.2024р.), в якій позивач просить суд: 
- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , в сумі 23200 грн.16 коп., в тому числі ПДВ та витрати на проведення експертного будівельного-технічного дослідження в сумі 10000 грн. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024р. для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О. 
Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) направляли запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи – відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 21.02.2025р.
Ухвалою від 21.02.2025р. заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди залишено без руху, про що повідомлено позивача та надати строк для виправлення виявлених недоліків не пізніше трьох днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
26.02.2025р. судом отримана уточнена позовна заява, за підписом представника позивачів – адвоката Гребененко І.О. (діє згідно ордеру від 24.02.2025р.) в якій позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять суд 
- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , в сумі 23200 грн.16 коп., в тому числі ПДВ та витрати на проведення експертного будівельного-технічного дослідження в сумі 10000 грн.; 
- вирішити питання судових витрат. 
Ухвалою від 27.02.2025р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі – ЦПК України/).

Обґрунтування позову
Свої вимоги позивачі обґрунтовують, зокрема, тим, що вони є співвласниками нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 . 
Наразі вказане приміщення передано в оренду ТОВ «Кроссфіт Україна» в оренду для здійснення господарської діяльності (фітнес-клуб/спортклуб «Blas»). 
Впродовж 2018-2024р.р. відбувалися неодноразові залиття нежитлового приміщення №66 з квартири АДРЕСА_2 , що розташована вище, власником якої є відповідачка.
Залиття приміщення та його причини зафіксовані актами від 20.06.2018р., від 06.06.2022р., №01/23 від 03.08.2023р., від №05 від 13.09.2024р., складеними представником власників приміщення ОСОБА_5 (фактично виконує функції керуючого ТЦ «Набережний»), головним інженером обслуговуючої компанії нежитлових приміщень ОСОБА_6 , головою ОСББ «Набережний 62Л» ОСОБА_7 , директором ТОВ «Кроссфіт Україна» ОСОБА_8 , завідувачем господарською частиною ТЦ «Набережний» ОСОБА_9 .
Згідно висновку експерта №4 від 21.10.2024р. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень унаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ) станом на 21.09. 2024р. складає 23 200грн 16коп, в тому числі ПДВ. 
У зв`язку з такими обставинами позивачі вказують, що залиття належного їм нерухомого майна завдало матеріальної шкоди, яку вони просять стягнути з відповідача.

Щодо правової позиції відповідача
Відзив на позовну заяву не надійшов.
Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи – відповідача.
Відповідно до інформації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради, відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.01.2008р. по т.ч. зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 131).
За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, – за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.
Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.
За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи – адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).
Суд направляв на відому зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідач на виконання вимог ст.177 ЦПК України надав суду докази направлення уточненої позовної заяви з додатками (а.с.209). 
Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а листи повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». 
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Зважаючи на те, що відповідачку належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачі є співвласниками нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13-15).
Нежитлове приміщення № 66, яке належить Позивачам на праві приватної власності надається ТОВ «Кроссфіт Україна» в оренду для здійснення господарської діяльності (фітнес-клуб/спортклуб «Blas») (а.с.16-29). 
Згідно із актом від 20.06.2018р. (а.с.30) про проведене обстеження наслідків залиття орендної зони фітнес-клубу/спортклубу «Blas», а також стін сходового маршу між 1 та 2 поверхом 6 секції ЖК «Набережний». Залиття відбувалося з квартири АДРЕСА_5 , яка належить Відповідачу. Зафіксовано часткове пошкодження внутрішнього оздоблення нежитлового приміщення внаслідок затоплення. Комісією встановлено обсяг робіт для відновлення пошкоджень - оздоблення стін, стелі, підлогового покриття, а також стін під`їзду 6 секції відповідно. 
Згідно з актом від 06.06.2022р. складений головним інженером ТЦ «Набережний» та головою правління ОСББ «Набережний 62Л» про обстеження технічного стану ділянки труби ПХВ 110мм зливної каналізації для визначення причин протікання води через плити перекриття та залиття приміщення фітнес-клубу/спортклубу «Blas». В результаті обстеження зовнішніх та внутрішніх пошкоджень труби зливної каналізації не виявлено (а.с.31).
Згідно з актом №01/23 від 03.08.2023р. про наслідки залиття нежитлового приміщення - комісія прийшла до висновку, що залиття приміщення найімовірніше відбулося внаслідок наявних скритих дефектів у сантехнічній частині розташованих вище прилеглих квартир або внаслідок пошкодження водопровідно каналізаційних мереж будівлі. Остаточний висновок щодо причини залиття можливий лише за умови часткового руйнування внутрішнього оздоблення квартири АДРЕСА_5 або шляхом залучення спеціалізованих компаній із можливостями неруйнівного пошуку протікань. Відповідач акт відмовилася підписати (а.с.32).
Згідно з актом №05 від 13.09.2024р. комісією в результаті обстеження нежитлового приміщення виявлено – залиття відбувається з вищерозташованої квартири АДРЕСА_5 , в районі місця протікання води розташована душова кімната. Ймовірно, залиття водою розташованого нижче нежитлового приміщення відбувається через погану гідроізоляцію підлоги та стін душової, а також наявності нещільності у зливному трапі водовідводу. На момент складення акту залиття було в активній фазі та причину залиття власник квартири не усунув. Прохання комісії надати доступ до приміщення та надати пояснення причин залиття Відповідачем проігноровано. Даний факт зафіксовано в акті (а.с.33-34). 
Вказані обставини відповідачем не заперечуються, доказів протилежного останнім не надано.
19.09.2024р. було укладено договір №4 з ФОП ОСОБА_10 на проведення будівельно-технічного дослідження (а.с.62-64). Вартість експертного дослідження становить 10 000грн. 
Відповідно до висновку експерта № 4 від 21.10.2024р. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження для подання до суду в порядку ст.106 ЦПК України, вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень унаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ) станом на 21.09.2024р. складає 23200 грн.16 коп, в тому числі ПДВ (а.с. 71).
У дослідницькій часині висновку вказано, що дослідити квартиру АДРЕСА_5 на другому поверсі експертові не уявилося можливим на 19 вересня, та 21 вересня поточного 2024 року, так як мешканці зазначеної квартири були відсутні (на дзвінки у квартиру ніхто і ніяк не відреагував). Повторне дослідження 21 вересня 2024 року було викликано тим, що мешканці квартири АДРЕСА_6 на другому поверсі призначили за телефоном час і дату, коли вони зможуть бути на місці. 19.09.2024р. була обстежена квартира АДРЕСА_7 на четвертому поверсі у присутності мешканки цієї квартири ОСОБА_11 та замовника досліджень. Ознак залиття або вологості в приміщенні туалету виявлено не було (стояки водопроводу та каналізації, та стіна де вони розташовані сухі). 21.09.2024р. була досліджена квартира АДРЕСА_6 на третьому поверсі в присутності мешканця цієї квартири ОСОБА_12 і замовника досліджень. Ознак залиття, вологості в приміщенні туалету також виявлено не було. Каналізаційний і водопровідний стояки сухі. Таким чином, на підставі наданої документації експерту, особистого спостерігання і проведеного дослідження із значним ступенем ймовірності можна констатувати, що джерело залиття знаходиться в квартирі АДРЕСА_5 (остаточний висновок можна зробити тільки після дослідження зазначеної квартири АДРЕСА_5 ) (а.с.68). 

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 27.05.2021 у справі справа № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20) цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Викладений правовий висновок також застосовано Верховним Судом у постановах від 03.05.2022 у справі № 521/14202/14-ц, від 16.02.2022 у справі 201/2059/20, від 16.02.2022 у справі № 755/12796/20, від 02.02.2022 у справі № 447/938/14-ц, від 29.09.2021 у справі № 753/2965/20.
Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Через викладене слід відмовити у задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, що викладене у позовній заяві (а.с.7)
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25.08.2005 за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріалами справи підтверджено та відповідачем фактично не заперечується факт залиття спірної квартири, відповідач не спростував своєї вини у залитті квартири позивача.
Розмір завданих збитків позивачі доводять висновком експерта № 4 від 21.10.2024р. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження для подання до суду в порядку ст.106 ЦПК України, за змістом якого вартість матеріального збитку, завданого власникам нежитлового приміщення в АДРЕСА_3 , через залиття їх майна, станом на 21.09.2024р. складає 23 200грн 16коп. 
Відповідачка належними та допустимими доказами визначену позивачами суму завданої шкоди не спростувала.
Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача завданої позивачас майнової шкоди внаслідок затоплення нежитлового приміщення в сумі 23 200грн 16коп. 
При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, суд зазначає, що на сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Також такий стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Відповідний підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ) ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Таким чином, під час розгляду справи позивачами доведено належними та допустимим доказами факт спричинення майнової шкоди, завданої з вини відповідача та її розмір, при цьому останнім не спростовано вини у її заподіянні та її розмір, а тому суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позову в цій частині.
З врахуванням того, що позивачці ОСОБА_1 належить 1/5 частина залитого нежитлового приміщення, а позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – по 2/5 частин кожному, то з відповідачки слід стягнути на користь ОСОБА_1 4 640грн 03коп шкоди, спричиненої затопленням цього приміщення, а іншим позивачам – по 9 280грн 06коп у відповідності до часток співвласників у спільній часткові власності. 

Щодо судового збору
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню в рівних частках судового збору, який мав бути сплачений за подання позовної заяви із загальної суми позову – 23 200грн 12коп, але з врахуванням пониженого коефіцієнту судового збору, оскільки позов поданий через підсистему «Електронний суд». 
Відповідно до положень ч.7 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. 
Тобто за подання позову з урахуванням пониженого коєфіцієнту сплати судового збору належало сплатити 968грн 96коп, з яких позивачка ОСОБА_1 як співвласниця 1/5 частини нежитлового приміщення, бажаючи отримати в судовому порядку компенсацію за завдану їй шкоду, мала сплатити 193грн 79коп, а інші позивачі – по 387грн 58коп.
Судовий збір сплачено в сумі 3 633грн 60коп представником позивачів ОСОБА_13 , по 1 211грн 20коп за кожного позивача, відтак позивачкою ОСОБА_1 надміру сплачено 1 017грн 41коп судового збору, а іншими позивачами 823грн 62коп, які слід повернути. 

Стосовно витрат, пов`язаних із розгядом справи
Представник позивачів просить стягнути з відповідача витрати на проведення експертного будівельного-технічного дослідження в сумі 10000 грн. 
На підтвердження своєї заяви позивач надав суду копії наступних документів: висновок експерта № 4 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 21.10.2024р., договір про надання експертних послуг від 19.09.2024 року, акт виконаних робіт від 19.11.2024р. (а.с.116), квитанція до прибуткового касового ордеру від 19.09.2024р. про сплату 10 000грн згідно договору про дослідження № 4 (а.с.117). 
За положеннями ч.ч.6,7 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, має право на відшкодування витрат за проведену експертизу, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ, не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.
Вказані висновки суду узгоджуються із Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 справа № 712/4126/22. Одночасно у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважує, що внаслідок розвитку суспільних відносин у сфері процесуального законодавства, які знайшли своє відображення у внесених змінах до процесуальних кодексів Законом від 15 грудня 2017 року № 2147-VIII, задля забезпечення єдності судової практики щодо вирішення питання можливості відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрат на складення висновку експерта, виготовленого та отриманого на замовлення сторони у справі до відкриття провадження в такій справі, необхідно відступити від висновку, висловленого в постановах Верховного Суду: у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.12.2020р. у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20) та від 13.07.2021р. у справі № 640/19089/20 (провадження № К/9901/22986/21), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.07.2022р. у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693св22), у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2023р. у справі № 914/3881/21.
За таких обставин не вбачається будь-яких перешкод для відшкодування стороні позивачів витрат на проведення експертного висновку, підготовленого та отриманого на замовлення позивачів у справі, у рівних частках кожному, по 3 333грн 33коп, оскільки наданий висновок відповідає вимогам статті 106 ЦПК України, безпосередньо пов`язаний з розглядом справи та враховуючи той факт, що судом при ухваленні судового рішення було прийнято наданий висновок експерта, як доказ.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану затопленням нежитлового приміщення, в сумі 4 640 (чотири тисячі шістсот сорок) гривень 03 копійки. 

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану затопленням нежитлового приміщення, в сумі 9 280 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень 06 копійок. 

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану затопленням нежитлового приміщення, в сумі 9 280 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень 06 копійок. 

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору, в сумі 193 гривні 79 копійок, витрати на оплату робіт залученого стороною експерта в сумі 3 333 гривні 33 копійки, а всього 3 527 (три тисячі п`ятсот двадцять сім) гривень 12 копійок. 

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на сплату судового збору, в сумі 387 гривень 58 копійок, витрати на оплату робіт залученого стороною експерта в сумі 3 333 гривні 33 копійки, а всього 3 720 (три тисячі сімсот двадцять) гривень 91 копійку. 

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені на сплату судового збору, в сумі 387 гривень 58 копійок, витрати на оплату робіт залученого стороною експерта в сумі 3 333 гривні 33 копійки, а всього 3 720 (три тисячі сімсот двадцять) гривень 91 копійку. 

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету надміру сплачений судовий збір згідно квитанції ІD 4096-9483-3253-2792 від 27 грудня 2024 року в сумі 1 017 (одну тисячі сімнадцять) гривень 41 копійку. 

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету надміру сплачений згідно квитанції ІD 4096-9483-3253-2792 від 27 грудня 2024 року судовий збір в сумі 823 (вісімсот двадцять три) гривні 62 копійки. 

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету надміру сплачений судовий збір згідно квитанції ІD 4096-9483-3253-2792 від 27 грудня 2024 року в сумі 823 (вісімсот двадцять три) гривні 62 копійки. 

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_9 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_10 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 . 

Суддя:           Д.О. Покопцева