Справа № 462/5422/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2026 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого судді Гедз Б.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

встановив:

директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» - Велікданов С.К. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №74416774 від 25.01.2022 в розмірі 12 855,60 грн., та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2022 між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №74416774 від 25.01.2022 на суму 8 000,00 грн. Позикодавцем виконані умови договору та перераховані кошти згідно з договором, однак відповідачем умови договору не виконані внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 12 855,60 грн, яка складається з 8 000 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 4 855,60 грн - заборгованості по відсоткам. В подальшому первісним кредитором відступлено право вимоги за вказаним договором позики, зокрема: за договором факторингу №028-290922 від 29.09.2022 ТОВ “1 безпечне агенство необхідних кредитів” передало право вимоги ТОВ “Сіроко Фінанс”, а за договором факторингу №05/12/25-01 від 05.12.25 ТОВ “Сіроко Фінанс” передало право вимоги ТОВ “Деал фінанс груп”, відповідно до якого останній набув право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 12 855,60 грн, яка складається з 8 000 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 4 855,60 грн - заборгованості по відсоткам, що підтверджується реєстром прав вимог №30/01/26 від 30.01.2026. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
На виконання ухвали Залізничного районного суду від 23.06.2026 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою такі недоліки було усунуто. Ухвалою Залізничного районного суду від 07.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи судом, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу разом із позовною заявою та додатками за місцем її реєстрації, яке відповідачем отримано.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Таким чином, у вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що 25.01.2022 між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №74416774 на суму 8 000,00 грн, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 12).
Також, на підтвердження укладення договору позивачем долучено довідку про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 (а.с. 13).
Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 8 000 грн, строк кредитування: 30 днів, дату надання позики 25.01.2022, дату повернення позики (останній день) 24.02.2022. Також погоджено знижену процентну ставку 0,995% та процентну ставку за понадстрокове користування позикою 2,70% (а.с.22).
На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування кредиту відповідачу, позивачем долучено копію платіжної інструкції ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 13.02.2026 та лист директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» - Губіної О. від 13.02.2026 вих № КД-000121174/ТНПП відповідно до яких відправник коштів ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», отримувач ОСОБА_1 ЕПЗ номер 5457 08хх хххх 7283 , сума 8 000,00, дата 25.01.2022 (а.с.26).
При цьому, суд також враховує, що даний номер платіжної картки 5457 08хх хххх 7283 зазначений в договорі позики №74416774 від 25.01.2022, як реквізити надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту (а.с. зворот 12).
Також в позовній заяві позивач клопотав про витребування інформації з АТ КБ “ПриватБанк”. А тому суд при встановленні всіх обставин також враховує надану відповідь з АТ КБ “ПриватБанк”, згідно з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку відбулося зарахування коштів на суму 8 000,00 грн за період 25.01.2022-28.01.2022.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Отже, позикодавець виконав свої зобов`язання в повному обсязі, натомість боржник не повернув позику в строк, внаслідок чого виникла заборгованість.
29.09.2022 між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Сірко фінанс» укладено договір факторингу №028-290922. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги відбулося відступлення прав вимоги за договором №74416774 від 25.01.2022 (а.с. 28-зворот 32)
05.12.2025 року між ТзОВ «Сірко фінанс» та ТзОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу №05/12/25-01. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №74416774 від 25.01.2022 (а.с. зворот 39-зворот 44).
Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, від 09 квітня 2025 року у справі № 522/6195/20.
На підставі наведених положень, а також враховуючи досліджені судом докази на підтвердження відступлення права вимоги за договорами, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача за договором відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов.
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за договором позики №74416774 від 25.01.2022 здійснені первісним кредитором відповідач має заборгованість за кредитом в розмірі 12 855,60 грн., з яких 8 000 грн заборгованість за основною сумою кредиту, 12 761,87, 4 855,60 грн заборгованість за процентами за період з 25.01.2022 до 29.09.2022 (а.с. 10-зворот 11).
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
А тому, нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування не відповідає вимогам законодавства.
Вивчивши матеріали справи, а саме умови договору позики й правила надання грошових коштів у позику(нова редакція від 12.08.2021), суд дійшов висновку, що частина процентів за користування позикою нарахована поза строком договору позики.
З п. 6.5, 6.8 правил надання грошових коштів у позику(нова редакція від 12.08.2021) вбачається, що у разі неповернення / повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Сторони домовились, що у разі якщо після спливу строку позики позичальником було подовжено строк користування позикою/строк такого подовження закінчився та/або автоматичне подовження строку позики припинилось (відповідно до умов розділу 7 правил) але, при цьому, позичальник продовжує користуватися позикою (її частиною) товариство має право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) у порядку, визначеному цими правилами та договором позики.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що строк дії договору позики було продовжено (пролонговано) відповідно до пункту 7.1 Правил надання грошових коштів у позику.
Крім того, відповідно до пункту 7.2 зазначених Правил умови пролонгації договору позики визначаються та відображаються в особистому кабінеті позичальника. Водночас доказів на підтвердження змісту таких умов пролонгації та їх погодження позичальником матеріали справи не містять, а суду такі умови не надані.
За таких обставин суд позбавлений можливості встановити факт належного продовження строку дії договору позики та правові підстави для нарахування процентів за понадстрокове користування позикою у заявленому позивачем періоді від 24.02.2022 до 29.09.2022.
Відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. При цьому, відповідачем наведений розрахунок не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано. Також відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним тіла кредиту та спростування доводів представника позивача про наявність заборгованості по тілу кредиту саме у такому розмірі.
За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі №904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 року № 913/618/21, справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, грошові кошти відповідачем отримано, однак у порядку та на умовах договору у добровільному порядку не повернуто. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ “Деал фінанс груп” є підлягають частковому задоволенню в розмірі 10 388,00 грн.
Представник позивача також подав заяву про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги, копію витягу з Акту приймання-передачі наданої правової допомоги від, Акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордеру. (а.с.46-52).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню 2 151,35 грн судового збору та 3 636,23 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 13, 76-78, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -
ухвалив:

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» - заборгованість у розмірі 10 388 (десять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 00 копійок.
Стягнути з з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» - 2 151(дві тисячі сто п`ятдесят одну) гривню 35 копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» - 3 636 (три тисячі шістсот тридцять шість) гривень 23 копійки понесених витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп», місце знаходження: місто Ірпінь, вулиця Садова, будинок 31/33, офіс 40/3, ЄДРПОУ 44280974;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 01.09.2026

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз
З оригіналом згідно. Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/5422/26
Суддя: Б.М.Гедз