Справа № 350/1762/25 
Провадження № 33/4808/431/26 
Категорія ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю секретаря судового засідання Остапчук Б.М.,
та захисника адвоката Сидоренка В.В.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Сидоренка В.В. на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 цього Кодексу, стягнуто 665,60 гривень судового збору,- 

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №518798 від 20.11.2025 року вбачається, що 20 листопада 2025 року о 18 год 40 хв селищі Брошнів-Осада по вулиці 22 Січня, 126 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI» номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «FORD ESCAPE» номерний знак НОМЕР_2 , в наслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 13.1, 12.1, 2.3 б) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2026 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Крім того судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2025 року о 18 год 40 хв селищі Брошнів-Осада по вулиці 22 Січня, 126 ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Алкофор 507». Відповідно до тесту 00115, проведеного 20 листопада 2025 року о 20 год 05 хв газоаналізатором «Алкофор 507» водій ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (результат тесту 1,39). Від проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, а що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Не погодившись з висновками суду першої інстанції захисник адвокат Сидоренко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та прийняти нову постанову в цій частині, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 . В решті постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03.06.2026 року по справі №350/1762/25 залишити без змін.
Вважає, що оскаржувана постанова в частині визнання ОСОБА_1 винним є незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та не відповідає вимогам фактичним обставинам справи.
Вказує, що після того як було пройдено огляд на стан алкогольного сп`яніння, на місці то поліцейські не запитали у ОСОБА_1 чи згоден він з результатом огляду та чи бажає прослідувати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Огляд було проведено о 20 год. 08 хв., після чого поліцейський відразу повідомив, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення.
Зазначає, що судом повинно критично оцінюватися наявне в матеріалах справи письмове направлення про проходження огляду в медичному закладі, оскільки огляд було проведено на місці о 20 год. 08 хв. а направлення по часу видано о 20 год. 07 хв. Складання вищевказаного направлення на огляд до медичного закладу носило формальний характер, оскільки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.
Стверджує, що з наявного в матеріалах справи відеозапису, чеку приладу Алкофор, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було проведено за допомогою приладу Алкофор. Однак суд першої інстанції не звернув увагу на те, що огляд на стан сп`яніння за допомогою вказаного технічного засобу не може вважатися законним, дійсним та таким, що відповідає положенням Інструкції 1452/735.
Також в роздруківці приладу Алкофор відсутня інформація про посилання на протокол про адміністративне правопорушення.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що у відповідності до відео з нагрудних камер поліцейських вбачається грубе зловживання працівником поліції своїх посадових обов`язків, а саме в обмеженні права ОСОБА_1 на отримання правової допомоги для захисту своїх прав.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Сидоренка В.В. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії). 
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
В судовому засіданні захисник адвокат Сидоренко В.В., підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та прийняти нову постанову в цій частині, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 . В решті постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03.06.2026 року по справі №350/1762/25 залишити без змін. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів. 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Сидоренко В.В. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №518807 від 20.11.2025 (а.с. 1), ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 20.11.2025 року о 18 год. 40 хв. в селищі Брошнів-Осада, вулиця 22 січня, 126 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Алкофор 507». Відповідно до тесту 00115, проведеного 20.11.2025 року о 20 год. 05 хв. газоаналізатором «Алкофор 507» водій дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (результат 1,39 проміле). Від проходження огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором відділення поліції №2 (смт Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Фединяк О.П. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 .
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Рожнятівському районному суді.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено (дослівно): «я випив з компанією 1 літр горілки».
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було тимчасово вилучене посвідчення водія. 
Відповідно до роздруківки приладу «Алкофор 507», серійний номер: IUN3F0138, тест №00115, дата тесту 20.11.2025 року, результат огляду ОСОБА_1 – 1,39% проміле. ОСОБА_1 власним підписом засвідчив, що він ознайомлений із результатами огляду. (а.с. 3).
Так, відповідно до Акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що у зв`язку із наявністю в ОСОБА_1 ознак сп`яніння у вигляді: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, поліцейським було проведено огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Алкофор 507 та отримано позитивний результат огляду – 1,39 % проміле, з яким водій погодився, що засвідчено його власним підписом. (а.с. 4) 
Згідно даних направлення в КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду особа, що притягається до адміністративної відповідальності відмовився. (а.с. 5)
Також до матеріалів справи долучені: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №518798 від 20.11.2025 року про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпаАП (а.с. 2), письмові пояснення ОСОБА_2 , яка є потерпілою, щодо ДТП (а.с. 6), пояснення ОСОБА_1 щодо ДТП (а.с. 7), пояснення ОСОБА_3 щодо ДТП (а.с. 8),схема місця ДТП (а.с. 9), заява ОСОБА_1 щодо розгляду провадження без його участі (а.с. 10). 
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 11). 
Зокрема, з відеозаписів (диск №1) вбачається, що працівники поліції прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди, де, зі слів очевидців, автомобіль Mercedes Sprinter здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом. Поліцейські звернулися до водія з вимогою надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Водій повідомив, що бажає пред`явити посвідчення водія через застосунок «Дія», а також надав страховий поліс. Після пред`явлення посвідчення його особу було встановлено як ОСОБА_1 . Надалі працівники поліції відібрали письмові пояснення у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тоді як інший поліцейський здійснював фіксацію пошкоджень транспортних засобів.
Із відеозапису на диску №2 встановлено, що один із працівників поліції складав схему місця дорожньо-транспортної пригоди, а інший завершував відбирання письмових пояснень у ОСОБА_2 . Після цього ОСОБА_1 було зачитано його пояснення для підтвердження правильності їх викладення. Надалі поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціального технічного засобу «Алкофор», оскільки від водія відчувався запах алкоголю, а також з огляду на те, що він був учасником ДТП. При цьому водію повідомили, що допустимий рівень алкоголю становить 0,2 проміле. ОСОБА_1 погодився пройти огляд, за результатами якого прилад зафіксував 1,39 проміле. Під час обробки результату тестування водій зазначив, що алкогольних напоїв не вживав. Після отримання результату працівники поліції повідомили його про перебування у стані алкогольного сп`яніння та про складання щодо нього адміністративних матеріалів за ст. 124 КУпАП і ч. 1 ст. 130 КУпАП із подальшим направленням їх на розгляд до Рожнятівського районного суду.
З відеозаписів, що містяться на дисках №3 та №4, вбачається, що працівники поліції здійснювали оформлення адміністративних матеріалів. Згодом ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Його ознайомили зі схемою місця ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, роздруківкою результатів огляду, отриманих за допомогою приладу «Алкофор», повторно роз`яснили процесуальні права та ознайомили зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дані відеозапису повністю узгоджуються із даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4).
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю доводять факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Доводи апеляційної скарги про те, що після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння працівники поліції не з`ясували у ОСОБА_1 , чи погоджується він із результатом огляду та чи бажає пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, не свідчать про порушення встановленого законом порядку проведення огляду на стан сп`яніння, який передбачений ст.266 КУпАП. 
Так, закон не покладає на працівників поліції обов`язку з`ясовувати у водія транспортного засобу його згоду із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння. 
Зокрема, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними. 
Зокрема, зі змісту заяви ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи (а.п.10) вбачається, що останній повністю визнавав вину в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і не мав претензій будь якого характеру до поліцейських, які складали протокол про адміністративне правопорушення. 
Як вбачається із відеозаписів, після проходження огляду за допомогою спеціального технічного засобу «Алкофор» ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень щодо порядку проведення огляду чи його результату, не заявляв про незгоду з показником приладу та не звертався до працівників поліції із проханням забезпечити проведення огляду в закладі охорони здоров`я. Будь-яких зауважень щодо процедури проведення огляду ним також не висловлювалося. 
Посилання апелянта на те, що письмове направлення до закладу охорони здоров`я складено о 20 год. 07 хв., тоді як огляд завершено о 20 год. 08 хв., не свідчить про недопустимість чи недійсність отриманих доказів. Сам по собі незначний розрив у часі, відображений у різних документах, не спростовує факту проведення огляду відповідно до встановленої процедури та не підтверджує твердження про те, що направлення було оформлено виключно формально. При цьому матеріали справи не містять жодних об`єктивних даних про те, що ОСОБА_1 було відмовлено у проходженні огляду в закладі охорони здоров`я або що він виявляв таке бажання.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про незаконність проведення огляду із застосуванням приладу «Алкофор». Із матеріалів справи та відеозаписів убачається, що огляд проведено на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу, результат якого становив 1,39 проміле. Під час проведення огляду будь-яких заперечень щодо використання саме цього технічного засобу, порядку проведення тестування або його справності ОСОБА_1 не висловлював. Доказів того, що застосований технічний засіб не відповідав вимогам законодавства або не був допущений до використання, стороною захисту не надано.
Посилання апелянта на відсутність у роздруківці приладу «Алкофор» інформації про номер протоколу про адміністративне правопорушення також не може бути підставою для визнання результатів огляду недопустимими доказами, оскільки чинне законодавство не визначає таку обставину як обов`язковий реквізит роздруківки результатів тестування. Натомість роздруківка містить відомості про результат огляду, дату та час його проведення, що у сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду та відеозаписом дає можливість безперешкодно ідентифікувати відповідний огляд.
Зокрема, відповідно до даних, які зазначені у роздруківці, прилад «Алкофор» пройшов калібрування 21.05.2025 року.
Апеляційний суд вважає безпідставними твердження про порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу, оскільки з відеозаписів убачається, що працівники поліції роз`яснили йому права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. 
Будь-яких клопотань про надання часу для прибуття захисника, відкладення процесуальних дій або недопущення реалізації права на правову допомогу ОСОБА_1 не заявляв, а матеріали справи не містять доказів того, що працівники поліції перешкоджали реалізації ним такого права. Відтак доводи апеляційної скарги у цій частині є припущеннями, які не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Сидоренка В.В. залишити без задоволення.
Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв