УХВАЛА
13 липня 2026 року
м. Київ
справа № 758/13108/20
провадження № 51-2229 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Подільського районного суду м. Києва від
09 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року щодо останньої,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою на вказані судові рішення, до якої долучивклопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Вобґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_5 дізналася про розгляд її справи апеляційним судом лише під час виконання судового рішення у травні 2026 року, а24.05.2026 між засудженою та захисником було укладено договір про надання правової допомоги. Крім того, захисник наголошує, що вказана справа має істотне значення для засудженої, а наведені обставини, на його думку, є поважними причинами пропуску ОСОБА_5 строку на касаційне оскарження.
Дослідивши доводи клопотання, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Зі змісту наведеної норми слідує, що початок перебігу строку на касаційне оскарження для всіх учасників кримінального провадження, окрім засудженого, який тримається під вартою, законодавець пов`язує лише із однією подією - днем проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
За приписами ст. 115 КПК України, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, з урахуванням положень статей 115, 426 КПК України, останнім днем строку касаційного оскарження ухвали апеляційного суду від 18 грудня 2024 року для захисника було 19 березня 2025 року, однак з даною касаційною скаргою ОСОБА_4 звернувся 15 червня 2026 року (згідно поштового штампу), тобто поза межами строку касаційного оскарження.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
За сталою практикою Верховного Суду, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були, чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Наведені захисником у касаційній скарзі доводи про необхідність поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд не може визнати поважними з огляду на таке.
При вирішенні цього питання Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом трьохмісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. 
При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить із наступного.
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження захисник 
ОСОБА_4 посилається на те, що засуджена ОСОБА_5 не була обізнана про розгляд справи судом апеляційної інстанції та дізналася про ухвалене рішення лише під час її затримання у травні 2026 року. Разом з тим, наведені доводи самі по собі не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки необізнаність засудженої про розгляд справи апеляційним судом жодним чином не впливає на перебіг строку касаційного оскарження для інших учасників кримінального провадження, у тому числі захисника, з огляду на те, що засуджена та захисник є окремими суб`єктами кримінального процесу, кожен із яких наділений самостійним правом на касаційне оскарження судових рішень, з єдиною відмінністю, яка полягає у початку перебігу такого строку, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК України.
Таким чином, клопотання захисника  ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження засудженій ОСОБА_5 не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути захиснику ОСОБА_4 , оскільки вона подана після закінчення строку касаційного оскарження та відсутні підстави для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Подільського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року та ухвали Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року щодо засудженої 
ОСОБА_5 , а касаційну скаргу повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3