Справа № 473/3268/26

РІШЕННЯ
іменем України

"05" серпня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої - судді Булкат М. С.,
за участю: секретаря судового засідання Соколенко Д. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_5 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
В обґрунтування заяви зазначила, що з 2020 року і до дня загибелі ОСОБА_6 вони безперервно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємно піклувалися один про одного, разом несли витрати на утримання житла, придбання продуктів харчування та інших необхідних речей, а також сприймалися оточуючими як подружжя.
Позивачка зазначила, що 04 липня 1998 року між нею та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Єланецького району Миколаївської області.
Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Починаючи з 2016 року чоловік заявниці почав зловживати алкогольними напоями, що негативно вплинуло на сімейні відносини. У зв`язку з цим рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.
Разом із тим після розірвання шлюбу вони не припинили сімейних відносин, продовжували проживати разом, вести спільне господарство та фактично залишалися сім`єю. Через три місяці після розірвання шлюбу, 13 лютого 2018 року, вони повторно зареєстрували шлюб.
Однак згодом чоловік знову почав зловживати алкогольними напоями, у зв`язку з чим позивачка повторно звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2020 року шлюб між ними було розірвано.
Незважаючи на повторне розірвання шлюбу, позивачка та ОСОБА_6 знову продовжили спільне проживання за однією адресою разом із дітьми, відновили сімейні стосунки, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, характерні для подружжя. Зі слів позивачки, чоловік припинив зловживати алкогольними напоями, їхні сімейні відносини налагодилися, і вони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .
Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну 24 лютого 2022 року, а саме 12 квітня 2024 року, ОСОБА_6 було призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Під час проходження військової служби він лише декілька разів мав можливість приїхати додому на короткострокові відпустки тривалістю один-два дні, що, зі слів позивачки, не дало можливості повторно зареєструвати шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 загинув у районі населеного пункту Тьоткіно Курської області Російської Федерації під час виконання бойового завдання. У зв`язку з його загибеллю та необхідністю реалізації прав, пов`язаних зі статусом члена сім`ї загиблого військовослужбовця, позивачка звернулася до суду із цією заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Ухвалою суду від 26 червня 2026 року відкрито провадження у справі.
07 липня 2026 року до суду надійшли заяви від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких вони зазначили, що повністю визнають позовні вимоги ОСОБА_1 , не заперечують проти їх задоволення та просять суд розглянути справу за їх відсутності.
Ухвалою суду від 08 липня 2026 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору – Міністерство оборони України.
В підготовче засідання ОСОБА_1 не з`явилася, проте надала заяву про розгляд без її участі та підтримала у повному обсязі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
В підготовче засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не з`явилися, проте надали заяви про розгляд без їх участі та підтримання позовних вимог.
В підготовче засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору Міністерство оборони України, не з`явився, судом відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд дійшов наступного висновкупро можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Враховуючи те, що відповідачі визнали позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до довідки, виданої 07 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 повідомлено про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_6 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання (а. с. 24).
Згідно з довідкою про склад сім`ї ОСОБА_6 проживав, хоча й не був зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_1 , сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 (а. с. 21).
Крім того, на підтвердження факту ведення спільного господарства та наявності між заявницею і ОСОБА_6 спільного бюджету суду надано виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , з яких убачається, що на її рахунок систематично надходили грошові кошти від військової частини НОМЕР_1 , у якій проходив військову службу ОСОБА_6 (а. с. 28). Зазначені обставини свідчать про матеріальне забезпечення сім`ї загиблим військовослужбовцем, спільність сімейного бюджету та підтверджують фактичне існування між сторонами сімейних відносин, притаманних подружжю.
Також, в матеріалах справи міститься перелік доказів, що судом досліджено:
?свідоцтва про народження спільних дітей (а. с. 10,12); 
?рішення судів про розірвання шлюбу (а. с.14,16); 
?актові записи про укладення обох шлюбів (а. с. 9,15); 
?свідоцтво про смерть (а. с. 26)
?інші документи (квитанції, договори, довідки), що підтверджують ведення спільного господарства.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Згідно з ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
З`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.
Отже, встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами. Об`єктом судового захисту у цьому випадку є охоронюваний законом інтерес, тобто обставини, від встановлення наявності або відсутності яких у особи може виникнути, змінитися або припинитися певне суб`єктивне право.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що позивач звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу однією сім`єю чоловіка та жінки.
Позивач вказує, що встановлення цього юридичного факту їй необхідне для реалізації прав та інтересів, як дружини безвісти зниклого військовослужбовця.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.
При цьому заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, чинне законодавство не передбачає іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Відповідно ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Поняття сім`ї, сформульоване в статті 3 СК України, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї»).
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Суд встановив, що зібрані та досліджені під час судового розгляду належні та достатні докази достовірно та об`єктивно вказують на те, що позивач у період з 2019 року по день зникнення безвісти особи проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, сформовані відносини, що притаманні подружжю, мали спільний побут у розумінні домогосподарства, спільно проживали в одному житловому приміщенні, спільно забезпечували себе всім необхідним для життя, спільно вели сімейний бюджет та витрачали кошти, мали як чоловік та дружина особисті немайнові і майнові праві та обов`язки.
Вказані обставини підтверджені належними та достатніми доказами, дослідженими судом під час розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також те, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка, про який просить позивачка та який породжує юридичні наслідки для неї, чинне законодавство не передбачає інший порядок його встановлення, суд вважає наявними правові підстави для задоволення цього позову повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315-316, 318-319 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - задовольнити.
Встановити факт проживання  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6  ІНФОРМАЦІЯ_7 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 30 липня 2020 року по 05 липня 2025 року.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: М. С. Булкат