ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/6100/25 пров. № А/857/21148/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 460/6100/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя у І інстанції Максимчук О.О., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення 13 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

01.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ в Рівненській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ у Дніпропетровській області), у якому просила:
визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №172650009989 від 06.03.2025; 
зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити позивачці пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії; 
зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області виплачувати позивачці пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 у справі №460/6100/25 позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що з наявних у матеріалах справи довідки Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 12.12.2024 №03/23-340 та довідок від 08.01.2025 №55, №56, виданих Комунальною установою «Трудовий архів», підтверджено період проживання позивачки 2 роки 10 місяців 5 днів та її роботи в зоні гарантованого добровільного відселення 83 дні, що свідчить про наявність необхідного періоду проживання або роботи позивачки станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме не менше трьох років (2 роки 10 місяців 5 днів + 83 дні). Тому рішення про відмову у призначенні такої пенсії є протиправним.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачами, що на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії (26.02.2025) вона досягнула 54 річного віку та має необхідний страховий стаж. Отже, позивачка досягнула віку, визначеного Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” із врахуванням зменшення, пропрацювала в зоні добровільного гарантованого відселення понад 10 років та має достатню кількість страхового стажу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачами, які у своїх скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за результатом розгляду документів для призначення пенсії визначено періоди роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 10 місяців 05 днів.
ГУ ПФУ в Рівненській області у своїй скарзі посилається на те, судом першої інстанції не враховано, що воно не приймало рішення про відмову у виплаті позивачці пенсії, а тому покладання на нього обов`язку щодо виплати пенсії є передчасним. 
ОСОБА_1 подала відзиви на апеляційні скарги, в яких просила такі залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 залишити без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася та проживає в селі Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області, є громадянкою України, має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим позивачці 03.01.1995 Рівненською обласною державною адміністрацією. 
Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 12.12.2024 №03/23-340 позивачка була зареєстрована в селі Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області в періоди з 01.01.1986 по 25.08.1987, з 27.06.1991 по 20.07.1999, з 28.02.2023 по даний час, а територія цього населеного пункту віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно із постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Позивачка 26.02.2025 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 6 років. 
З урахуванням принципу екстериторіальності, вказану заяву позивачки про призначення пенсії розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. 06.03.2025 прийнято рішення №172650009989 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-ХІІ у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання. Документами підтверджено періоди роботи (проживання) позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 — 02 роки 10 місяців 05 днів, що не дає права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-ХІІ, оскільки станом на 01.01.1993 заявниця не проживала (не відпрацювала) 3 роки на території зони гарантованого добровільного відселення. У вказаному рішенні також зазначено про те, що страховий стаж заявниці становить 37 років 2 місяці 13 днів, до страхового стажу зараховано усі наявні періоди, а вік заявниці - 54 роки 01 місяць 27 днів.
Не погоджуючись з таким рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII).
Відповідно до статті 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (пункт 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XII).
Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).
Відповідно до статті 15 Закону №796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно із пунктом 2 статі 55 Закону № 796-ХІІ особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні радіологічного контролю протягом певного періоду часу з моменту аварії до 01 січня 1993 року. 
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV №22-1 (далі – Порядок №22-1) передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно із абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
Як слідує з матеріалів справи, позивачці видано посвідчення Рівненською обласною державною адміністрацією 03.01.1995, відповідно до якого позивачка належить до громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з огляду на відсутність необхідного періоду проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, а саме не менше трьох років. 
В рішенні зазначено, що проживання позивачки в забрудненій зоні станом на 01.01.1993 становить 02 роки 10 місяців 05 днів. 
Окрім того, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області під час прийняття ним спірного рішення не врахувало, що позивачка під час перебування на виробничій практиці та в період канікул фактично проживала в селі Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Із цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
На підтвердження факту проживання та праці на території посиленого радіоекологічного контролю, позивачкою надано довідку Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 12.12.2024 №03/23-340, відповідно до якої позивачка була зареєстрована в селі Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області в період з 01.01.1986 по 25.08.1987, з 27.06.1991 по 20.07.1999, з 28.02.2023 по даний час, а територія цього населеного пункту віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно із постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Окрім того, відповідно до записів трудової книжки позивачки №0459442 від 01.07.1997 встановлено, що в період з 01.09.1987 по 15.06.1991 позивачка перебувала на навчанні в Житомирському сільськогосподарському інституті, що також підтверджується наявним в матеріалах справи дипломом позивачки серії НОМЕР_2 від 15.06.1991.
Відповідно до архівних довідок від 08.01.2025 №55, №56, виданих Комунальною установою «Трудовий архів», позивачка працювала в колгоспі «Комуніст», село Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області в липні 1989 – 20 днів, червні 1990 – 24 днів, липні 1990 – 24 дні, лютому 1991 року – 15 днів.
Згідно із архівною довідкою Поліського національного університету від 13.11.2024 №517/01-16 з 14.06.1989 по 03.08.1989, з 25.04.1990 по 03.08.1990, з 24.12.1990 по 23.02.1991 позивачку було направлено для проходження виробничої практики по складанню річного звіту в колгосп «Комуніст», село Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області. 
Враховуючи дані з архівних довідок від 08.01.2025 №55, №56, виданих Комунальною установою «Трудовий архів», підтверджено період роботи позивачки в селі Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області за 1989-1991 роки загальним терміном 83 дні. 
Разом із тим, відповідно до акту перевірки достовірності документів, виданих для оформлення пенсій від 20.02.2025 №1700-1002-1/1085, складеного Управлінням контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Рівненській області за результатами перевірки довідки про періоди роботи (вихододні) від 08.01.2025 №56, виданої Комунальною установою «Трудовий архів», розбіжностей із первинними документами не встановлено.
Окрім зазначеного апеляційним судом встановлено, що позивачка в подальшому також проживала та працював у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме в селі Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області в періоди з 01.08.1986 по 25.08.1987, з 27.06.1991 по 20.07.1999, з 28.02.2023 по даний час. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що територія села Костянтинівка віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно із постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Таким чином, слід погодитись із висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №172650009989 від 06.03.2025 та відповідно зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 30.12.2024.
Щодо тверджень ГУ ПФУ в Рівненській області про те, що воно не приймало рішення про відмову у виплаті позивачці пенсії, а тому покладання на нього обов`язку щодо виплати пенсії є передчасним, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурними підрозділами визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. 
Апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, згідно із якою дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу, призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. 
За правилами пункту 4.10. розділу IV Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. 
Таким чином, нарахування та виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання (реєстрації)/перебування особи, яким в даному випадку є ГУ ПФУ в Рівненській області.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 460/6100/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя | | Т. В. Онишкевич
судді | | Л. Я. Гудим
| | В. Я. Качмар