ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1901/16(914/736/25)	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя Панова І.Ю.,
Судді Зварич О.В.,
Шаповал Д.В.
Секретар судового засідання: Фарина Х.І.
за участю представників сторін:
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро” – Круглик В.В.;
арбітражний керуючий: Беркут М.С.;
від відповідача: Решота В.В.;
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм” б/н від 02.02.2026 (вх. №01-05/309/26 від 03.02.2026)
на рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 (повний текст рішення складено 12.01.2026)
у справі: №914/1901/16(914/736/25) (суддя Цікало А.І.)
за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Рентал Консалтинг”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1: ОСОБА_1 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю “Лаксар”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-3: Товариство з обмеженою відповідальністю “Євро Авто Логістика”
про: витребування нерухомого майна
в межах справи №914/1901/16
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм”

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду першої інстанції.
В провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа №914/1901/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм”.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 порушено провадження у справі № 914/1901/16 про банкрутство ТзОВ “Едельвейс-фарм” в порядку, передбаченому ст. 95 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Постановою Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 р. у справі №914/1901/16 ТзОВ “Едельвейс-фарм” визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, обов`язки ліквідатора покладено на голову ліквідаційної комісії Винника М. І.
Повідомлення про визнання ТзОВ “Едельвейс-фарм” банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 28.07.2016 р. № 33972.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.11.2024 у справі № 914/1901/16 про банкрутство ТОВ « Едельвейс - фарм» відсторонено ОСОБА_2 від виконання повноважень ліквідатора ТОВ « Едельвейс-фарм», ліквідатором ТОВ « Едельвейс-фарм» призначено арбітражного керуючого Беркута Максима Сергійовича. 
14.03.2025 на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 819 надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Рентал Консалтинг” про витребування у порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України у Товариства з обмеженою відповідальністю “Рентал Консалтинг” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм” нерухомого майна, яке було створено шляхом поділу первісного об`єкта: нежитлових приміщень загальною площею 3558,8 кв.м. у нежитловій будівлі літера “А-3”, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, буд. 4 А, РНОНМ: 85893163101, а саме: РНОНМ: 2244299263101, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, 1-6, 1-15,1-16, 1-56а, 1-60, 1-61, 1-62, 1-64, 1-68, 1-69, 1-69а, 1-69б, 1-69в, 1-77, 1-82, 1-84, 1-89, ІІІ заг. площею 434,7 кв.м в літ. “А-3”, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду першої інстанції від 13.05.2025 задоволено клопотання ліквідатора ТОВ «Едельвейс-фарм» арбітражного керуючого Беркута М.С. про формування вірного складу сторін у справі. Ухвалено визначити такій склад учасників справи №914/1901/16 (914/736/25): позивач в особі позивач – ТОВ «Едельвейс-Фарм», відповідач – ТОВ «Рентал Консалтинг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ТОВ «Фінансова компанія «Кантієро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 .
Позов обґрунтований тим, що спірне нерухоме майно, яке належало ТзОВ “Едельвейс-Фарм”, вибуло із володіння останнього на підставі аукціону від 15.12.2017 із продажу майна банкрута, проведеного в межах справи № 914/1901/16 про банкрутство ТзОВ “Едельвейс-фарм”. Результати вказаного аукціону визнано недійсними в судовому порядку. Відтак, у позивача виникла необхідність витребувати своє нерухоме майно від останнього набувача.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі №914/1901/16(914/736/25) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Рентал Консалтинг” про витребування нерухомого майна, а саме: а саме: РНОНМ: 2244299263101, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, 1-6, 1-15,1-16, 1-56а, 1-60, 1-61, 1-62, 1-64, 1-68, 1-69, 1-69а, 1-69б, 1-69в, 1-77, 1-82, 1-84, 1-89, ІІІ заг. площею 434,7 кв.м в літ. “А-3”, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, буд. 4 А. 
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.03.2025 р. у справі № 914/1901/16(914/736/25), а саме:
Скасовано арешт нерухомого майна, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю “Рентал Консалтинг” (вул. Фесенківська, 4А, м. Харків, 61068; ідентифікаційний код 39993298), а саме: РНОНМ: 2244299263101, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, 1-6, 1-15,1-16, 1-56а, 1-60, 1-61, 1-62, 1-64, 1-68, 1-69, 1-69а, 1-69б, 1-69в, 1-77, 1-82, 1-84, 1-89, ІІІ заг. площею 434,7 кв.м в літ. “А-3”, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, буд.4А.
Скасовано заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю “Рентал Консалтинг” (вул. Фесенківська, 4А, м. Харків, 61068; ідентифікаційний код 39993298), а саме: РНОНМ: 2244299263101, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, 1-6, 1-15,1-16, 1-56а, 1-60, 1-61, 1-62, 1-64, 1-68, 1-69, 1-69а, 1-69б, 1-69в, 1-77, 1-82, 1-84, 1-89, ІІІ заг. площею 434,7 кв.м в літ. “А-3”, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, буд. 4 А.
Оскаржуване рішення мотивовано тим, що станом на час розгляду справи спірне нерухоме майно належить ТОВ «Рентал Консалтинг» (відповідачу). Це майно було набуте відповідачем на підставі відплатного нотаріально посвідченого, зареєстрованого в реєстрі за № 873 договору купівлі-продажу від 24.06.2021 у ТОВ «Лаксар». На момент укладення цього правочину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які відомості про права інших осіб чи обтяження щодо спірного майна. Доказів того, що ТОВ «Рентал Консалтинг» знало або могло знати про наявність прав інших осіб чи про неправомірність відчуження, позивачем не надано. Таким чином, відповідач є добросовісним набувачем у розумінні ст. 388 ЦК України.
Також, місцевий господарський суд встановив в оскаржуваному рішенні, що відповідач відплатно придбав майно після його неодноразового перепродажу, позбавлення його права власності через процедурні порушення, допущені третіми особами (ліквідатором та організаторами недійсного аукціону), поклало б на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар, що прямо порушує ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щодо позовної давності суд першої інстанції, зазначив, що оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог по суті, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не розглядається.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм” в особі ліквідатора арбітражного керуючого Беркута М.С. оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 03.02.2026. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2025 року по справі № 914/1901/16(914/736/25) в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ “Едельвейс-фарм” задовольнити в повному обсязі, а саме:
- витребувати у ТОВ “Рентал Консалтинг” на користь ТОВ “Едельвейс-Фарм” нерухоме майно, яке було створено шляхом поділу первісного об`єкта: нежитлових приміщень загальною площею 3558,8 кв.м. у нежитловій будівлі літера “А-3”, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, буд. 4 А, РНОНМ: 85893163101, а саме: РНОНМ: 2244299263101, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, 1-6, 1- 15,1-16, 1-56а, 1-60, 1-61, 1-62, 1-64, 1-68, 1-69, 1-69а, 1-69б, 1-69в, 1-77, 1-82, 1-84, 1- 89, ІІІ заг. площею 434,7 кв.м. в літ. “А-3”, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, буд. 4 А
Зазначає, що ТОВ «Рентал Консалтинг» є недобросовісним набувачем спірного нерухомого майна, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу (24.06.2021) в Єдиному державному реєстрі судових рішень уже містилася публічна інформація про наявність тривалого судового спору щодо оскарження результатів аукціону від 15.12.2017. Проявивши розумну обачність, покупець міг і повинен був дізнатися про незаконність первісного відчуження майна. Крім того, недобросовісність відповідача підтверджується ланцюгом угод між заінтересованими та пов`язаними з банкрутом особами: ТОВ «Рентал Консалтинг» було створено колишнім ліквідатором банкрута Винником М.І., а його директором є колишній керівник ТОВ «Едельвейс-фарм» Літвін К.І.
Також, вказує, що формальний поділ існуючої нежитлової будівлі в реєстрі на кілька окремих об`єктів (вчинений ТОВ «Лаксар» під час судового процесу) не створює «новоствореного майна» в розумінні ст. 331 ЦК України. Спірні приміщення є частиною майна, проданого на недійсному аукціоні, а закриття чи зміна записів у реєстрах не перешкоджає його витребуванню до ліквідаційної маси на користь кредиторів.
06.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю “Рентал Консалтинг” надійшов відзив б/н від 30.03.2026 (01-04/2838/26) на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що він правомірно набув спірне нерухоме майно (нежитлові приміщення загальною площею 434,7 кв.м) за відплатним договором купівлі-продажу. До нього майно перейшло після неодноразового відчуження іншими особами. ТОВ «Рентал Консалтинг» є добросовісним набувачем у розумінні ст. 330, 388 ЦК України, а доводи позивача про протилежне є необґрунтованими.
Також, вказує, що витребування майна у кінцевого добросовісного набувача через процедурні порушення, допущені організаторами торгів та ліквідатором під час продажу майна банкрута, є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном. Задоволення такого позову поклало б на ТОВ «Рентал Консалтинг» індивідуальний та надмірний тягар і змусило б його самостійно шукати шляхи компенсації втрат за чужі помилки, що є неприйнятним з точки зору європейських стандартів захисту прав власності. Суд першої інстанції правомірно застосував "темпоральний критерій" та захистив права кінцевого власника.

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.02.2026 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Кравчук Н.М.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм” б/н від 02.02.2026 (вх. №01-05/309/26 від 03.02.2026) на рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі: №914/1901/16(914/736/25).
Ухвалою суду від 26.02.2026 розгляд справи призначено на 07.04.2026.
Ухвалою суду від 07.04.2026 розгляд справи відкладено на 19.05.2026.
Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.05.2026 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Шаповал Д.В.
Ухвалою суду від 19.05.2026 розгляд справи відкладено на 09.06.2026.
Ухвалою суду від 09.06.2026 розгляд справи відкладено на 30.06.2026.
У судовому засіданні 30.06.2026 представник 3 особи на стороні позивача та позивач в особі ліквідатора підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, і визначеними відповідно до них правовідносинами, вбачається, що:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 порушено провадження у справі № 914/1901/16 про банкрутство ТзОВ “Едельвейс-фарм” в порядку, передбаченому ст. 95 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Постановою Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 р. у справі №914/1901/16 ТзОВ “Едельвейс-фарм” визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, обов`язки ліквідатора покладено на голову ліквідаційної комісії Винника М. І.
Повідомлення про визнання ТзОВ “Едельвейс-фарм” банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 28.07.2016 р. № 33972.
Ухвалою суду від 08.11.2016 р. у справі № 914/1901/16, зокрема, визнано вимоги ПАТ “Банк “Київська Русь” до ТзОВ “Едельвейс-фарм” у розмірі 208191024 грн. 91 коп., як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника та підлягають погашенню за рахунок майна, що є предметом застави у позачерговому порядку
В іпотеці ПАТ “Банк “Київська Русь” перебувало нерухоме майно ТзОВ “Едельвейс-фарм”, а саме: 
- нежитлові приміщення загальною площею 3558,8 кв.м. у нежитловій будівлі літера “А-3”, приміщення підвалу № І, III, IV, V, VI, VII, VIII площею 902,0 кв.м.; 1-го поверху № 1-5, 1-6, 1-15 - 1-19, 1-19а, 1-19б, 1-20 - 1-22, 1-44, 1-48, 1-49,1-52, 1-53, 1-55 - 1-62, 1-56а, 1-64, 1-68, 1-69, III площею 869,2 кв.м.; 2-го поверху № 2-2, 2-3, 2-10, 2-17, 2-18, 2-35, 2-37, 2-38, 2-46, III площею 884,3 кв.м.; 3-го поверху № 3-11 - 3-33, II, III площею 903,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, буд. 4А;
- нежитлове приміщення Аптеки загальною площею 96,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Первомайський, вул. Кіндратьєва буд. б/н, мікрорайон 1/2, буд. 46.
16.11.2017 на сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України було опубліковане оголошення (номер публікації 47187) про проведення другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна, що належить банкруту (ТзОВ “Едельвейс-фарм”) у вигляді цілісного майнового комплексу. Проведення вказаного аукціону було призначене на 15.12.2017 р.
До складу Лоту № 1 увійшло наступне майно:
- нежитлові приміщення загальною площею 3558,8 кв.м. у нежитловій будівлі літера “А-3”, приміщення підвалу № І, III, IV, V, VI, VII, VIII площею 902,0 кв.м.; 1-го поверху № 1-5, 1-6, 1-15 - 1-19, 1-19а, 1-19б, 1-20 - 1-22, 1-44, 1-48, 1-49,1-52, 1-53, 1-55 - 1-62, 1-56а, 1-64, 1-68, 1-69, III площею 869,2 кв.м.; 2-го поверху № 2-2, 2-3, 2-10, 2-17, 2-18, 2-35, 2-37, 2-38, 2-46, III площею 884,3 кв.м.; 3-го поверху № 3-11 - 3-33, II, III площею 903,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Фесенківська, буд. 4А;
- нежитлове приміщення Аптеки загальною площею 96,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Первомайський, вул. Кіндратьєва буд. б/н, мікрорайон 1/2, буд. 46;
- дебіторська заборгованість згідно з переліком.
15.12.2017 відбулися другі повторні торги (аукціон) з продажу майна ТзОВ “Едельвейс-фарм” відповідно до результатів якого майно банкрута було реалізоване за ціною 1390957,27 грн., а переможцем аукціону визначено ОСОБА_1 .
Результати вказаного аукціону оформлено протоколом № 1 про проведення аукціону від 15.12.2017.
15.12.2017 між ТзОВ “Едельвейс-фарм” та ОСОБА_1 за результатами проведення аукціону від 15.12.2017 з продажу майна ТзОВ “Едельвейс-фарм” (лот № 1), укладено договір купівлі-продажу б/н, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрований в реєстрі за № 6655.
В подальшому, нерухоме майно, що було предметом договору купівлі-продажу, укладеного 15.12.2017 р. між ТзОВ “Едельвейс-фарм” та ОСОБА_1 за результатами проведення аукціону від 15.12.2017 з продажу майна ТзОВ “Едельвейс-фарм” (лот № 1), посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Стефанюк О. І., зареєстрованого в реєстрі за № 6655, було відчужено третім особам та поділено на сім окремих об`єктів нерухомого майна.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, хронологія відчуження та поділу вказаного нерухомого майна є такою:
1) щодо нежитлового приміщення Аптеки загальною площею 96,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 :
- 29.12.2017 - право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ;
- 31.01.2018 - ОСОБА_1 внесено зазначене майно до статуту ТзОВ “Інтер Карго Україна”;
- 09.02.2018 - право власності зареєстровано за ТзОВ “Лаксар”;
- 03.02.2021 – зазначене нерухоме майно поділено на 2 об`єкти, а саме: об`єкт: 2285991663115, нежитлові приміщення підвалу в літ. “А-5”, буд. б/н / мікрорайон 1/2, буд. 46, заг. площею 16,4 кв.м. та об`єкт: 2285980363115, нежитлові приміщення підвалу в літ. “А-5”, буд. б/н / мікрорайон АДРЕСА_2 , заг. площею 80,1 кв.м., власниками яких є ТзОВ “Лаксар”.
2) щодо нежитлових приміщень загальною площею 3558,8 кв.м. у нежитловій будівлі літера “А-3”, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :
- 27.12.2017 - право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ;
- 31.01.2018 - ОСОБА_1 внесено зазначене майно до статуту ТзОВ “Інтер Карго Україна”;
- 09.02.2018 - право власності зареєстровано за ТзОВ “Лаксар”;
- 11.06.2020 - зазначене майно передано в іпотеку ТзОВ “Органік Компані”;
- 05.12.2020 - ТзОВ “Лаксар” вказане нерухоме майно поділено на 5 об`єктів, а саме: об`єкт: 2246581863101, нежитлові приміщення підвалу заг. площею 1982,9 кв.м; об`єкт: 2245678663101, нежитлові приміщення заг. площею 937,3 кв.м; об`єкт: 2245635763101, нежитлові приміщення заг. площею 80,7 кв.м; об`єкт: 2245585963101, нежитлові приміщення заг. площею 123,2 кв.м; об`єкт: 2244299263101, нежитлові приміщення, заг. площею 434,7 кв.м.
- 16.01.2021 - між ТзОВ “Органік Компані” та ОСОБА_4 , укладено договір про відступлення прав іпотекодержателя за Договором іпотеки, укладеним між ТОВ “Лаксар” та ТзОВ “Органік Компані” від 11.06.2020р. за реєстр. № 1134, відповідно до умов якого до ОСОБА_4 перейшло право іпотеки на наступне нерухоме майно: об`єкт: 2246581863101, нежитлові приміщення підвалу заг. площею 1982,9 кв.м; об`єкт: 2245678663101, нежитлові приміщення заг. площею 937,3 кв.м; об`єкт: 2244299263101, нежитлові приміщення, заг. площею 434, 7 кв.м.
- 24.06.2021 - право власності на об`єкт: 2244299263101, нежитлові приміщення, заг. площею 434,7 кв.м, створений внаслідок поділу первісного об`єкту було відчужено (від ТзОВ “Лаксар”) на користь ТзОВ “Рентал Консалтинг” на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу за реєстр. № 873.
Господарським судом встановлено, що за ТзОВ “Рентал Консалтинг” зареєстровано право власності на об`єкт: 2244299263101, нежитлові приміщення, заг. площею 434,7 кв.м, який утворено внаслідок поділу нежитлових приміщень загальною площею 3558,8 кв.м. у нежитловій будівлі літера “А-3”, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 р. у справі № 914/1901/16 ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.02.2022 в частині пункту 2 та пункту 3 скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ « ФК « Кантієро» задоволено частково, визнано недійсними результати аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм”, який відбувся 15.12.2017 р.; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.12.2017 б/н, укладений між ТзОВ “Едельвейс-фарм” та ОСОБА_1 за результатами проведення аукціону від 15.12.2017 з продажу майна ТзОВ “Едельвейс-фарм”.
Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 914/1901/16 постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 в частині скасування пунктів 2,3 ухвали Господарського суду Львівської області від 03.02.2022 у справі № 914/1901/16 залишено без змін. 
У зв`язку з визнанням недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута та визнанням недійсним договору купівлі-продажу майна на аукціоні, Товариство з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм” в особі ліквідатора арбітражного керуючого Беркута М. С. звернулось до Господарського суду Львівської області з даним позовом про витребування майна, яке було предметом недійсного аукціону та станом на час звернення з позовом до суду перебуває у власності ТзОВ “Рентал Консалтинг”, з чужого незаконного володіння останнього набувача – ТзОВ “Рентал Консалтинг” на користь власника – ТзОВ “Едельвейс-фарм”.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Згідно частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Згідно з частиною другою ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:
1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень,
2) 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанови від 09.08.2018 у справі № 927/876/17, від 11.09.2018 у справі № 910/9555/16 та ін.) власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 Цивільного кодексу України) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина четверта статті 388 Цивільного кодексу України).

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України.
У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором права відчужувати це майно.
Предметом цього спору є витребування до ліквідаційної маси банкрута об`єктів нерухомого майна, що були відчужені за наслідками проведення аукціону, результати якого згодом було визнано недійсними в судовому порядку.
За встановленими у справі обставинами, переможець аукціону відчужив спірне майно на підставі договору купівлі-продажу і, в подальшому, спірне майно змінило власника, а відповідач є останнім набувачем та актуальним власником такого майна.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 викладено правові висновки, відповідно до яких у правовідносинах з повернення відчуженого майна на аукціоні у справі про банкрутство відновлення порушеного права позивача здійснюється у різні способи, зокрема:
- якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство майно боржника перебуває у власності боржника, то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону;
- якщо за результатами аукціону з переможцем укладено договір купівлі-продажу то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону й укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції (у випадку повернення майна, що перебуває у власності переможця аукціону);
- якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство відчужено майно, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.
15.12.2017 відбулися другі повторні торги (аукціон) з продажу майна ТзОВ “Едельвейс-фарм” відповідно до результатів якого майно банкрута було реалізоване за ціною 1390957,27 грн., а переможцем аукціону визначено ОСОБА_1 .
Результати вказаного аукціону оформлено протоколом № 1 про проведення аукціону від 15.12.2017.
15.12.2017 між ТзОВ “Едельвейс-фарм” та ОСОБА_1 за результатами проведення аукціону від 15.12.2017 з продажу майна ТзОВ “Едельвейс-фарм” (лот № 1), укладено договір купівлі-продажу б/н, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрований в реєстрі за № 6655.
В подальшому, нерухоме майно, що було предметом договору купівлі-продажу, укладеного 15.12.2017 р. між ТзОВ “Едельвейс-фарм” та ОСОБА_1 за результатами проведення аукціону від 15.12.2017 з продажу майна ТзОВ “Едельвейс-фарм” (лот № 1), посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Стефанюк О. І., зареєстрованого в реєстрі за № 6655, було відчужено третім особам та поділено на сім окремих об`єктів нерухомого майна.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 р. у справі № 914/1901/16 визнано недійсними результати аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм”, який відбувся 15.12.2017; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.12.2017 б/н, укладений між ТзОВ “Едельвейс-фарм” та ОСОБА_1 за результатами проведення аукціону від 15.12.2017 з продажу майна ТзОВ “Едельвейс-фарм”.
У зв`язку з визнанням недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута та визнання недійсним договору купівлі-продажу майна на аукціоні, Товариство з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм” в особі ліквідатора арбітражного керуючого Беркута М. С. звернулось до Господарського суду Львівської області з даним позовом про витребування майна, яке було предметом недійсного аукціону та станом на час звернення з позовом до суду перебуває у власності ТзОВ “Рентал Консалтинг", з чужого незаконного володіння останнього набувача – ТзОВ "Рентал Консалтинг" на користь власника – ТзОВ “Едельвейс-фарм». 
Після набуття права власності ОСОБА_1 спірне нерухоме майно було відчужене та неодноразово переходило до інших осіб.
Так, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо нежитлового приміщення аптеки загальною площею 96,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , право власності 29.12.2017 було зареєстровано за ОСОБА_1 , який 31.01.2018 вніс це майно до статутного капіталу ТОВ «Інтер Карго Україна», що підтверджується протоколом Загальних зборів учасників ТОВ « Інтер Карго Україна» № 15/01/18 від 15 січня 2018 року та актом № 2П передачі- приймання майна як майнового вкладу учасника до статутного капіталу ТОВ «Інтер Карго Україна» від 15 січня 2018 року. 
Надалі, 09.02.2018 право власності було зареєстровано за ТОВ «Лаксар» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 09.02.2018 за реєстровим номером 302, а 03.02.2021 зазначений об`єкт поділено на два самостійні об`єкти нерухомого майна площею 16,4 кв.м та 80,1 кв.м, власником яких залишилось ТОВ «Лаксар».
Аналогічний ланцюг переходу права власності відбувся і щодо нежитлових приміщень загальною площею 3558,8 кв.м у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 . Після реєстрації права власності за ОСОБА_1 27.12.2017, це майно 31.01.2018 було внесене ним до статутного капіталу ТОВ «Інтер Карго Україна», що також підтверджується протоколом № 15/01/18 Загальних зборів учасників ТОВ «Інтер Карго Україна» від 15 січня 2018 року та Актом 1П передачі-приймання майна як майнового вкладу учасника до статутного капіталу ТОВ «Інтер Карго Україна» від 15 січня 2018 року. а вже 09.02.2018 перейшло у власність ТОВ «Лаксар» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу за реєстровим номером 299.
У подальшому, 11.06.2020 ТОВ «Лаксар» передало зазначене майно в іпотеку ТОВ «Органік Компані» на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки від 11.06.2020, за реєстровим номером 1134, а 05.12.2020 здійснило його поділ на п`ять окремих об`єктів нерухомості загальною площею 1982,9 кв.м, 937,3 кв.м, 80,7 кв.м, 123,2 кв.м та 434,7 кв.м.
Надалі, 16.01.2021 право іпотеки щодо трьох із новоутворених об`єктів (площею 1982,9 кв.м, 937,3 кв.м та 434,7 кв.м) було відступлено ТОВ «Органік Компані» на користь ОСОБА_4 , що підтверджується договором про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого 11 червня 2020 року Дзерою М.Л., приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1134. 

Згодом, 24.06.2021 один із новоутворених об`єктів — нежитлові приміщення загальною площею 434,7 кв.м (реєстраційний номер 2244299263101), утворений внаслідок поділу первісного об`єкта площею 3558,8 кв.м, був відчужений ТОВ «Лаксар» на користь ТОВ «Рентал Консалтинг» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом за реєстровим № 873, в зв`язку з чим право власності на зазначений об`єкт було зареєстровано за останнім. 
Господарським судом встановлено, що ТОВ «Рентал Консалтинг» набуло право власності саме на об`єкт нерухомості, який утворився внаслідок поділу первісного нежитлового приміщення загальною площею 3558,8 кв. м.
В постанові від 01.12.2022 в справі про банкрутство ТОВ "Едельвейз-Фарм" №914/1901/16 Верховний Суд (п.95) дійшов висновку, що за сукупністю встановлених судом апеляційної інстанції обставин, щодо відсутності належних доказів публікації оголошення, відсутності належних доказів розміщення оголошення на об`єктах нерухомого майна, не забезпечення організатором доступу до місця проведення аукціону ( зазначення не повної адреси у повідомленнях) відсутність доказів відеофіксації проведення аукціону саме 15.12.2017 за адресою м. Львів, вул. Кульпарківська 93, Верховний суд погоджується із законними та обґрунтованими висновками апеляційного господарського суду про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна ТОВ « Едельвейс-фарм», який відбувся 15.12.2017. 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння,
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння,
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності і добросовісності такого набуття. За загальними правилами розподілу обов`язку доказування у господарському процесі обов`язок доказування недобросовісності набувача такого майна покладається на позивача (Постанова Верховного Суду від 10.12.2025 у справі №910/2876/24). 
Як вбачається з матеріалів справи, первісний продаж спірного майна відбувся на аукціоні в процедурі банкрутства позивача, тобто спеціально призначеній для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, результати якого в подальшому були скасовані судовим рішенням 
Кінцевий набувач спірного у цій справі майна – ТОВ «Рентал Консалтинг» до визнання в судовому порядку результатів аукціону з продажу майна ТОВ «Едельвейс-фарм» недійсними - 06.07.2022, придбав його за відплатним нотаріально посвідченим договором № 873 купівлі-продажу від 24.06.2021 року з продавцем ТОВ «Лаксар», після неодноразового переходу майна від первісного власника.
Крім того, враховуючи дату звернення ліквідатора позивача з позовом про витребування майна до господарського суду - 14.03.2025, відповідач володіє спірним майном з 2021 року, тобто більше як протягом трьох років до подання позову у цій справі. 
Якщо особа витребовує нерухоме майно, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати припис пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункт 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 ( пункт 6.45).
Відповідно до вимог п. 1. ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", позивачем, у цій справі, не доведено, що на момент придбання відповідачем спірного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існували відомості про права інших осіб на спірне нерухоме майно або їх обтяжень, а також, що набувач майна ТОВ "Рентал Консалтинг" знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у цієї справі має статус добросовісного набувача . 
Щодо доводів скаржника про те, що недобросовісність відповідача підтверджується ланцюгом правочинів між заінтересованими та пов`язаними з банкрутом особами, зокрема тим, що ТОВ «Рентал Консалтинг» створено ліквідатором банкрута Винником М.І., а його директором є колишній керівник ТОВ «Едельвейс-фарм» Літвін К.І., колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Інтер Карго Україна» було заінтересованою чи пов`язаною особою стосовно ТОВ «Едельвейс-фарм». Сам по собі факт видачі ТОВ «Інтер Карго Україна» довіреності Літвіну К.І. на представництво інтересів товариства не свідчить про виникнення між цими юридичними особами відносин пов`язаності чи заінтересованості. Саме від ТОВ «Інтер Карго Україна», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «Євро Авто Логістика», ТОВ «Лаксар» набуло спірне нерухоме майно на підставі відплатних договорів купівлі-продажу.
Отже, хоча ТОВ «Лаксар» і є заінтересованою особою щодо ТОВ «Едельвейс-фарм», воно набуло майно від особи, яка не перебувала у правовому зв`язку ні з банкрутом, ні з його ліквідатором. У подальшому ТОВ «Лаксар» здійснило поділ придбаного нерухомого майна на окремі об`єкти, один із яких на підставі оплатного договору купівлі-продажу був відчужений ТОВ «Рентал Консалтинг».
За таких обставин, колегія суддів вважає, що сам по собі подальший правовий зв`язок ТОВ «Рентал Консалтинг» із ліквідатором банкрута чи окремими посадовими особами не свідчить про недобросовісність набуття відповідачем спірного майна та не спростовує того, що його попередній власник набув це майно від особи, яка не була пов`язана з банкрутом або ліквідатором. 

Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).
Так, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України визначає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Верховний Суд неодноразово вказував, що вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20(пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
Господарським судом обґрунтовано встановлено, що кінцевий набувач спірного у цій справі майна – ТОВ «Рентал Консалтинг» придбав його за оплатним нотаріально посвідченим договором та є добросовісним набувачем. 
У постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № Б-39/187-08 судова палата підтримала зроблені раніше нею висновки у постанові від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09 щодо того, що:
- після введення процедури ліквідації, до арбітражного керуючого (ліквідатора) переходить правомочність власника та керівника боржника;
- вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону, та, обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство;
- здійснення ліквідатором - арбітражним керуючим права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених Законом про банкрутство (проведення аукціону з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), не є вираженням волі власника майна (банкрута), на вибуття такого майна з його володіння, що дає підстави повернення майна володільцю, шляхом його витребування у відповідачів як добросовісних набувачів, в порядку частини першої статті 388 ЦК України.
Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, висновки якої мають перевагу над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду, щодо позову про витребування майна, проданого в процедурі банкрутства, зробила такі висновки:
"Воля власника майна - боржника вже при відкритті справи про банкрутство обмежується як у силу закону, так і шляхом призначення спеціального суб`єкта - арбітражного керуючого. Обмеження правосуб`єктності у цьому випадку відбувається на підставі прямих, імперативних законодавчих приписів, що пов`язується з особливими завданнями та цілями правового регулювання відносин банкрутства (неспроможності), що виходять з інтересів підтримки усталеного господарського обігу, недопуску серйозних економічних потрясінь, з необхідності захисту інтересів не тільки боржника, а й осіб, пов`язаних із ним. Одним з наслідків визнання боржника банкрутом є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.
В свою чергу, відповідно до статті 107 Закону про банкрутство арбітражні керуючі несуть за свої дії та заподіяну третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом.
У такому контексті питання наявності (відсутності) волі власника майна у процедурі банкрутства є подібним до інших процедур відчуження майна особи з обмеженою правосуб`єктністю. Воля такої особи формується її представником, яким є спеціальний суб`єкт (арбітражний керуючий, виконавець тощо).
Тому, добросовісний набувач, який відплатно придбав майно у такій процедурі, не може бути позбавлений цього майна за критерієм вибуття цього майна з володіння за волею чи поза волею боржника.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.
Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 ЦК України."
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: перша - виражається в першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; друга - викладена в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; третя - закріплена в другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право власності з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 29.05.2024 у справі №910/5808/20 зауважив, що одним з критеріїв для відмови суду у втручанні у мирне володіння добросовісним набувачем спірним майном є темпоральний критерій, за яким особа, яка добросовісно набула право власності на майно та володіла цим майном тривалий час, не може бути позбавлена права власності на таке майно (див. наприклад постанови Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 5011-15/2551-2012).
Також критерієм для відмови суду у втручання мирним володінням майном (для відмови суду у задоволенні позову про витребування майна у добросовісного набувача) є суб`єктивний (враховується поведінка позивача щодо вчинених дій з метою повернення спірного майна). Подібний критерій наявний у висновках Європейського суду з прав людини, який зазначає, що втручання у мирне володіння майном потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки відповідача, але і самого скаржника (див. постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 5013/458/11, від 13.07.2021 у справі № 1/157-09-5588 (916/2070/20), а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (п. 46)).
У вказаній справі Суд також звернув увагу, що під час провадження у справі про банкрутство потрібно чітко встановити, в яких випадках втручання у мирне володіння майном є пропорційним, оскільки і боржник-власник і кінцевий добросовісний набувач наділені захистом їх права на мирне володіння спірним майном, передбаченим положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, мотивувати висновки про наявність підстав для втручання у володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з гарантій мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням.
З урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, саме по собі відібрання від однієї приватної особи майна на користь іншої приватної особи не є виправданим втручанням у право власності за відсутності суспільного інтересу.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.08.2025 у справі №914/1875/16(914/347/24), від 14.08.2025 у справі №914/1875/16(914/348/24) від 22.12.2021 у справі № 902/1706/13 (902/958/20)) та від 29.05.2024 у справі № 910/5808/20.
У даному випадку колегія суддів враховує, що ТОВ «Рентал Консалтинг» набуло право власності у 2021 році на спірний об`єкт нерухомого майна за відплатним нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу вже після неодноразового переходу права власності на це майно та його поділу на окремі об`єкти нерухомості. При цьому матеріалами справи не підтверджено, що на момент набуття майна відповідач знав або повинен був знати про можливі порушення, допущені під час реалізації майна на аукціоні чи подальших переходів права власності.
За таких обставин позбавлення ТОВ «Рентал Консалтинг» права власності виключно з підстав допущених іншими особами порушень при відчуженні майна на попередніх етапах суперечило б принципу правової визначеності та не відповідало б гарантіям мирного володіння майном, передбаченим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Покладення на добросовісного набувача негативних наслідків неправомірних дій інших осіб створило б для нього індивідуальний і надмірний тягар, що є несумісним із вимогою забезпечення справедливого балансу між інтересами власника та добросовісного набувача.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для витребування спірного нерухомого майна у ТОВ «Рентал Консалтинг» у порядку статті 388 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Едельвейс-фарм» задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позову по суті, підстави для розгляду заяви про застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі №914/1901/16(914/736/25) ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстави для його скасування відсутні, а зазначені в апеляційної скарзі доводи скаржника не визнаються такими, що можуть бути достатньою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржниками.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Едельвейс-фарм” б/н від 02.02.2026 (вх. №01-05/309/26 від 03.02.2026) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі №914/1901/16(914/736/25) – залишити без змін.
3. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2026.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Шаповал Д.В.

Постанова ухвалена з окремою думкою судді Шаповала Д.В.