| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/21271/22 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 вересня 2022 року № 0150321-240110-2653, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що належний позивачу легковий автомобіль Maserati Levante, 2021 року випуску, з об`ємом двигуна 2979 куб. см відсутній у переліку легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2022 році, а тому оподаткуванню не підлягає.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19 вересня 2022 року № 0150321-240110-2653. 
Суд першої інстанції виходив з того, що визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля покладено законом виключно на Міністерство економіки України, а межі повноважень контролюючого органу полягають лише у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті цього Міністерства інформації про автомобілі, що є об`єктом оподаткування. Автомобіль позивача у відповідному переліку відсутній, а листом Міністерства економіки України від 29 листопада 2022 року № 3822-06/77252-09 підтверджено, що цей транспортний засіб у 2022 році не є об`єктом оподаткування транспортним податком, оскільки його середньоринкова вартість становить 2 011 550,94 грн, тобто менше за 375 розмірів мінімальної заробітної плати.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що автомобіль позивача правомірно віднесено до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2022 році, оскільки відповідно до пункту 6 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66, він є аналогічним транспортному засобу, зазначеному у відповідному переліку. Зазначає, що об`єм двигуна автомобіля становить 2979 куб. см, що з урахуванням заокруглення до найближчого основного розміру відповідає 3,0 л, у зв`язку з чим автомобіль охоплюється вказаним переліком, на підтвердження чого посилається на постанову Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі № 826/15940/18. Вказує, що у переліку легкових автомобілів транспортний засіб ідентифікується за маркою та моделлю, тоді як його модифікація не впливає на віднесення до об`єкта оподаткування. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що доводи скарги повторюють заперечення, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції, а належний йому автомобіль у переліку відсутній і його середньоринкова вартість не досягає визначеного законом порогу.
Колегія суддів встановила такі обставини. Позивач є власником легкового автомобіля Maserati Levante, 2021 року випуску, з об`ємом двигуна 2979 куб. см, тип пального бензин, дата реєстрації 18 червня 2021 року. Головне управління Державної податкової служби у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення від 19 вересня 2022 року № 0150321-240110-2653, яким визначило позивачу грошове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2022 рік у сумі 25 000 грн. Мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2022 року становила 6 500 грн, а 375 її розмірів становили 2 437 500 грн. Листом Міністерства економіки України від 29 листопада 2022 року № 3822-06/77252-09 позивачу повідомлено, що належний йому транспортний засіб у 2022 році не є об`єктом оподаткування транспортним податком, інформація про нього в переліку відсутня, а його середньоринкова вартість становить 2 011 550,94 грн, що менше за 375 розмірів мінімальної заробітної плати.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального. Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року цей орган на своєму офіційному веб-сайті розміщує перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Зі змісту наведеної норми випливає, що легковий автомобіль є об`єктом оподаткування транспортним податком за умови одночасної наявності двох ознак: з року випуску автомобіля минуло не більше п`яти років (включно) і його середньоринкова вартість перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного року. Відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає віднесення автомобіля до об`єкта оподаткування.
Відповідно до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. 
Згідно з підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 цього Кодексу обчислення суми податку з об`єкта оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Відповідно до пункту 13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66, Міністерство економіки розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Зі змісту наведених норм випливає, що обов`язок визначення середньоринкової вартості транспортного засобу закон покладає виключно на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, а межі повноважень контролюючого органу полягають лише у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті цього органу інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування. Контролюючий орган не наділений повноваженнями самостійно визначати середньоринкову вартість автомобіля або відносити автомобіль до об`єкта оподаткування за його відсутності у переліку.
Належний позивачу автомобіль Maserati Levante, 2021 року випуску, з об`ємом двигуна 2979 куб. см у переліку легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2022 році, відсутній. Більше того, сам уповноважений на визначення середньоринкової вартості орган, Міністерство економіки України, листом від 29 листопада 2022 року № 3822-06/77252-09 підтвердив, що цей транспортний засіб у 2022 році не є об`єктом оподаткування, а його середньоринкова вартість становить 2 011 550,94 грн, тобто є меншою за 375 розмірів мінімальної заробітної плати, які станом на 1 січня 2022 року становили 2 437 500 грн. Отже, друга з двох кумулятивних ознак об`єкта оподаткування, а саме перевищення середньоринковою вартістю визначеного законом порогу, відсутня, що виключає віднесення автомобіля позивача до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2022 році.
Довід апелянта про те, що автомобіль позивача є аналогічним наявному в переліку транспортному засобу в розумінні пункту 6 Методики № 66, колегія суддів відхиляє. 
Висновок про те, чи є автомобіль об`єктом оподаткування, робиться не контролюючим органом шляхом самостійного порівняння характеристик, а Міністерством економіки України під час формування переліку. Матеріали справи не містять доказів звернення контролюючого органу до Міністерства економіки України для визначення середньоринкової вартості саме належного позивачу автомобіля, а самостійне віднесення органом автомобіля до об`єкта оподаткування за ознакою аналогічності виходить за межі наданих йому повноважень. А отже, цей довід висновку про відсутність автомобіля позивача у переліку не спростовує.
Не заслуговує на увагу і довід апелянта про те, що об`єм двигуна автомобіля 2979 куб. см із заокругленням до 3,0 л охоплюється переліком, з посиланням на постанову Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі № 826/15940/18. Наведений апелянтом підхід щодо заокруглення показника об`єму двигуна не долає відсутності другої кумулятивної ознаки об`єкта оподаткування, а саме перевищення середньоринковою вартістю встановленого законом порогу. Аналогічну за змістом ситуацію стосовно автомобіля з тим самим об`ємом двигуна вирішено Верховним Судом. У постанові від 15 лютого 2024 року у справі № 200/1936/21-а Верховний Суд зазначив: "колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що транспортний засіб позивача (з урахуванням округлення), не є об`єктом оподаткування, оскільки у даних правовідносинах недотримана умова для обчислення транспортного податку з фізичних осіб, а саме одночасна наявність у власності легкового автомобіля з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість якого становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року". Таким чином, навіть із урахуванням заокруглення об`єму двигуна автомобіль позивача не є об`єктом оподаткування, оскільки його середньоринкова вартість не досягає визначеного законом порогу.
Довід апелянта про те, що автомобіль у переліку ідентифікується лише маркою і моделлю, а модифікація на віднесення до об`єкта оподаткування не впливає, суперечить підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, згідно з яким перелік повинен містити щодо кожного автомобіля не лише марку і модель, а й рік випуску, об`єм циліндрів двигуна та тип пального. Автомобіль позивача за цими параметрами, зокрема за роком випуску (2021) та об`ємом двигуна (2979 куб. см), з наявними у переліку позиціями не збігається. А отже, і цей довід є безпідставним.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Контролюючий орган як суб`єкт владних повноважень правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не довів і належних доказів визначення середньоринкової вартості автомобіля позивача, за наслідками якого цей автомобіль підлягав би віднесенню до об`єкта оподаткування, суду не надав. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи підтвердження не знайшли.
Наведені висновки узгоджуються зі сталою практикою Верховного Суду щодо меж повноважень контролюючого органу у спорах про транспортний податок, зокрема з правовими позиціями, викладеними у постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 380/22930/21 та від 26 червня 2025 року у справі № 520/3435/21.
За наведеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом за відсутності визначеного законом об`єкта оподаткування, а тому є протиправним і правомірно скасоване судом першої інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)