Єдиний унікальний номер 205/4565/26
Номер провадження2-о/205/162/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Курбанової Н. М. 
за участю секретаря судового засідання Коваленко Т. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту народження дитини,
ВСТАНОВИВ:
08 квітня 2026 року представник заявника - адвокат Звонарьов В. В., через систему «Електронний Суд» звернувся до суду з вказаною заявою ОСОБА_1 , в якій просили суд встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_3 дитини чоловічої статі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Дружба Дятьківського району, Брянської області Російської Федерації, батьком якого є громадянин України ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 13 вересня 2014 року між заявницею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Подружжя проживало в м. Маріуполі за місцем реєстрації заявника. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 23.04.2025 № 748 «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" затверджено Зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786 за яким датою тимчасової окупації міста Маріуполь встановлено 21 травня 2022 року. У зв`язку з вищенаведеними обставинами сім`ю заявниці було примусово евакуйовано на територію Російської Федерації. 17 серпня 2022 року заявниця, перебуваючи в м. Брянськ, у Перинатальному центрі «Брянська міська лікарня №1» народила дитину чоловічої статі. Державна реєстрація народження дитини відбулась за місцем тимчасового перебування. Так, 23 серпня 2022 року Відділом записів актів цивільного стану міста Дятьково та Дятьківського району управління записів актів цивільного стану Брянської області Російської Федерації складено актовий запис про народження №110229320001600245008 та видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 23.08.2022 року. Після реєстрації народження дитини заявниця з сім`єю виїхала з території Російської Федерації в Україну, де й проживає до сьогодні. Під час переїзду оригінал вищенаведеного свідоцтва про народження втрачений. Залишилась лише його фотокопія. За обставин введення в Україні правового режиму воєнного стану в Україні та постійних обстрілів заявниця не має можливості виїхати до Російської Федерації для отримання повторного свідоцтва про народження. Крім того, заявниця не має можливості провести державну реєстрацію народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України через те, що народження дитини відбулось на території іншої держави і у заявника відсутні в оригіналах документи з медичного закладу. Батьки дитини є громадянами України, тому малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має право на набуття громадянства України за народженням, проте внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та з урахуванням розриву дипломатичних відносин України з Російською Федерацією батьки позбавлені можливості зареєструвати народження сина в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту народження дитини має юридичне значення, зокрема, для проведення державної реєстрації народження і отримання свідоцтва про його народження в Україні, набуття малолітнім ОСОБА_4 права на українське громадянство, а також на інші майнові права, передбачені законодавством. Іншого способу для державної реєстрації факту народження та в подальшому отримання свідоцтва про народження, аніж встановлення факту в судовому порядку немає. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даною заявою. 
Ухвалою судді від 13 квітня 2026 року зобов`язано Державну міграційну службу України надати суду відомості щодо заявника ОСОБА_1 .
Ухвалою судді від 11 травня 2026 року прийнято до розгляду заяву, відкрито провадження за правилами окремого провадження та призначено у справі судове засідання.
Ухвалою суду від 04 червня 2026 року витребувано докази від Державної прикордонної служби України.
Заявник ОСОБА_1 та її представник – адвокат Звонарьов В. В., в судове засідання не з`явились, однак надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, в якій також зазначили, що подану заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримують та просять суд її задовольнити. (а.с. 48-51)
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що заяву ОСОБА_1 підтримує та просить суд її задовольнити. (а.с. 58)
Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – Шоломіцька К. О. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу. (а.с. 55-56) 
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 вересня 2014 року громадяни України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Донецькій області 13.09.2014 складено відповідний актовий запис №53, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 . Після реєстрації шлюбу заявник змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_3 ». (а.с. 15-22, 24)
Відповідно до виписки з історії розвитку новонародженого ГАУЗ «Брянська міська лікарня №1» Перинатальний центр від 21.08.2022 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 20 год. 05 хв. народила дитину чоловічої статі. Породілля з дитиною виписано з лікарні 21.08.2022. (а.с. 27)
За фактом народження вказаної дитини Державним автономним закладом охорони здоров`я «Брянська міська лікарня №1» Перинатальний центр видано медичне свідоцтво про народження серії 85 №25478920 від 21.08.2022, відповідно до якого 17.08.2022 о 20 год. 05 хв. мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий УМВС росії по Брянській області 10.08.2022, СНИЛС 216-170-17328, поліс ОМС 3256800891000299, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , народила дитину чоловічої статі ОСОБА_3 , місце народження суб`єкт російської федерації АДРЕСА_2 . (а.с. 28-29) 
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано 23.08.2022 відділом ЗАГС м. Дятьково та Дятьківського району управління ЗАГС Брянської області рф, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Дружба, Дятьківського району Брянської області російської федерації, про що НОМЕР_4 відділом ЗАГС м. Дятьково та Дятьківського району управління ЗАГС Брянської області рф 23.08.2022 складено запис акта про народження №110229320001600245008. В графі «батько» зазначено: « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин російської федерації», в графі «мати» - « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка російської федерації» (а. с. 23)
Як видно з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.06.2026 відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянами України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період з 01.08.2022 по 22.06.2026 в базі даних не виявлено. (а.с. 64)
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).
Ця норма кореспондує із статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до статті 49 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Женевська конвенція), стороною якої є Україна, забороняється, незалежно від мотивів, здійснювати примусове індивідуальне чи масове переселення або депортацію осіб, що перебувають під захистом, з окупованої території на територію окупаційної держави або на територію будь-якої іншої держави, незалежно від того, окупована вона чи ні.
Згідно із статтею 50 Женевської конвенції окупаційна держава повинна в співробітництві з державними та місцевими органами влади сприяти належному функціонуванню закладів, відповідальних за піклування про дітей і їхню освіту. Окупаційна держава повинна вжити всіх необхідних заходів для полегшення процедури встановлення особи дітей та реєстрації їхніх сімейних зв`язків. Вона за будь-яких обставин не повинна змінювати їхнього громадянського статусу або вносити їх до списків підконтрольних їй формувань або організацій.
Рф відкликала заяву, яка була зроблена СРСР при ратифікації додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту прав жертв міжнародних військових конфліктів. На території рф також визнана недійсною постанова Верховної Ради СРСР від 04 серпня 1989 року № 303 «Про ратифікацію додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, яка стосується захисту жертв збройних конфліктів неміжнародного характеру». Цей закон набув чинності 12 листопада 2019 року.
Відповідно до статей 3, 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитина має бути зареєстрована відразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.
Відповідно до статті 6 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ) громадянство України набувається, зокрема, за народженням.
Згідно із статтею 7 Закону № 2235-ІІІ особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України).
Згідно із статтею 144 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України.
Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Суд зауважує, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема, фактів народження фізичної особи та її походження. Свідоцтво про народження є основним документом, що засвідчує особу дитини до отримання паспорта громадянина України. Від наявності в дитини такого документа залежить виникнення у неї та реалізація особистих немайнових та майнових прав.
Спірна правова проблема обтяжена фактом народження дитини на території іноземної держави-агресора рф, куди матір дитини, як зазначає остання, було примусово евакуйовано з окупованої території України, та після народження дитини видано відповідне свідоцтво про народження.
Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю рф.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.
На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.
01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX).
22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності.
Закон № 2783-IX передбачає:
зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1);
вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).
Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.
Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.
За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.
З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про народження від 23 серпня 2022 року серії НОМЕР_1 , видане у м. Дятьково рф на ім`я ОСОБА_4 , могло б підтверджувати особу цієї дитини лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем.
Разом з тим, із заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про народження дитини.
Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: 
а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236.
б) медичне свідоцтво про народження(форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;
в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;
г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;
ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.
У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (стаття 319 ЦПК України).
Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду.
Однак, судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що дитина ОСОБА_4 народилась на території російської федерації та її батьки – заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 є громадянами російської федерації, як про це зазначено у свідоцтві про народження.
Зокрема, заявниця ОСОБА_1 отримала паспорт громадянина російської федерації 10.08.2022, страховий номер індивидуального особового рахунка (СНИЛС), що є аналогом РНОКПП в України, а також має зареєстроване місце проживання на території російської федерації, що відображено у медичному свідоцтві про народження серії 85 №25478920 від 21.08.2022.
Тобто, заявник та заінтересована особа, навіть якщо і були примусово евакуйовані з тимчасово окупованої території України, однак в подальшому свідомо прийняли громадянство країни-агресора та отримали відповідні документи (паспорт, соціальний номер, оформили поліс медичного страхування, тощо).
Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані на тимчасово окупованій території України, відомості про реєстрацію та фактичне проживання та території України в матеріалах справи відсутні.
Звертаючись до суду з даною заявою про встановлення факту народження дитини, ОСОБА_1 зазначала, що після реєстрації народження дитини, вона разом із сім`єю виїхала з території російської федерації в України, де і проживає до сьогодні.
Однак вказані обставини спростовані інформацією Державної прикордонної служби України, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 державний кордон України як і лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями України у період з 01.08.2022 по 22.06.2026 не перетинали.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також не зареєстровані як внутрішньо переміщені особи.
Вказані обставини свідчать, що заявник та заінтересована особа до теперішнього часу перебувають на території російської федерації, або на тимчасово окупованій території України, отже об`єктивно не позбавлені можливості отримати відповідне свідоцтво про народження дитини, або його дублікат.
Отже, за таких правових обставин, коли дитина народилась на території іншої держави та її батьки є громадянами іншої держави, у такої дитини відсутні правові підстави для набуття права на українське громадянство, а отже і відсутні підстави для встановлення судом факту народження такої дитини для проведення державної реєстрації її народження і отримання відповідного свідоцтва про народження в Україні. 
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 повністю не обґрунтована, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 293-294, 317, 319, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту народження дитини - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ: 33339831, адреса: м. Дніпро, пр. Лесі Українки, б. 67.

Суддя:       Н. М. Курбанова