ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2026 року | Справа №160/23797/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ірметова О. В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

07 серпня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15 липня 2026 року № 046350023340 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах на підставі Заяви про призначення пенсії від 07 липня 2026 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, періоди її роботи в ПАТ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”
з 01.07.2000 по 31.12.2001 - 1 рік 06 місяців 00 днів - на посаді машиніста підйомних установок;
з 01.08.2006 по 30.11.2006 - 4 місяці 00 днів - на посаді машиніста підйомних установок;
з 01.08.2010 по 30.11.2010 - 4 місяці 00 днів - на посаді машиніста підйомних установок;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 - з 07 липня 2026 року.
В обґрунтування позову зазначено, що станом на 21.06.2026 Позивачу виповнилося повних 50 (п`ятдесят) років.
Станом на 15.07.2026 Позивач мав:
- пільговий стаж за Списком № 2 - 24 роки 4 місяці 17 днів;
- загальний страховий стаж - 29 років 10 місяців 23 дні
Позивач має необхідний загальний страховий стаж й стаж роботи на посаді за Списком № 2 та досягла віку 50 років, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-ХІІ від 05.11.1991, а отже відповідає всім вимогам законодавства щодо виходу на пенсію на пільгових умовах.
07 липня 2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV та надав усі необхідні документи.
Розгляд вищезазначеної Заяви Позивача та винесення по ній Рішення здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке було визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності, відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1.
На заяву Позивача Відповідач письмово повідомив про Рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15.07.2026 №046350023340.
Відповідач обґрунтував свою відмову тим, що Позивач не досягла пенсійного віку (55років).
Відповідач також повідомив Позивача, що до страхового та пільгового стажу не зараховано періоди її роботи в ПАТ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”:
- з 01.07.2000 по 31.12.2001 - 1 рік 06 місяців 00 днів - на посаді машиніста підйомних установок;
- з 01.08.2006 по 30.11.2006 - 4 місяці 00 днів - на посаді машиніста підйомних установок;
- з 01.08.2010 по 30.11.2010 - 4 місяці 00 днів - на посаді машиніста підйомних установок,
оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач вважає, що дії Відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахуванню до страхового та пільгового стажу періоди роботи порушують конституційні права Позивача на гарантований державою соціальний захист, що включає право на забезпечення його у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що 07.07.2026 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-VI.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15.07.2026 №046350023340 відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку (55 років), визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003. Вік позивачки становить 50 років 16 місяців. До пільгового стажу не зараховано:
- періоди роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001, з 01.08.2006 по 30.11.2006, з 01.08.2010 по 30.11.2010, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пільговий стаж особи становить 24 роки 4 місяці 17 днів. Страховий стаж особи становить 29 років 10 місяців 23 дні. 
Станом на дату звернення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 позивачка досягла віку 50 років, враховуючи п. 2 ч. 2 ст.114 Закону 1058-IV необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 становить 55 років.
Частиною 2 статті 20 Закону № 2464-VI, встановлено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Враховуючи вищенаведене, внесення відомостей до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, що подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 360/3611/20 від 03.11.2021 звертає увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю. Конституцією України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58). Звертаємо увагу суду , що жодних рішень щодо неконституційності ст. 114 Закону №1058-VII Конституційним Судом України не приймалось. Таким чином право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно чинної статті 114 Закону № 1058-VII, позивачка набуде при досягненні віку 55 років.
На підставі вищевикладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 10.08.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 04.09.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення співвідповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.
Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , 07липня .2026 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-VI.
За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 046350023340 від 15.07.2026 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно п.2 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з недосягненням встановленого пенсійного віку 55 років.
За результатами розгляду поданих документів відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача становить 29 років 10 місяців 23 дні, пільговий стаж за Списком №2 – 24 роки 4 місяці 17 днів, вік заявниці на дату звернення 50 років.
В обґрунтування відмови зазначено, що за доданими документами до страхового та пільгового стажу не зараховано періоди з 01.07.2000 по 31.12.2001, з 01.08.2006 по 30.11.2006, з 01.08.2010 по 30.11.2010, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 позивачка у спірні періоди працювала:
- з 26.08.1997 прийнята на роботу машиністом підйомних установок в ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»;
- 01.01.2013 переведена машиністом підіймальних установок дільниці стаціонарного обладнання.
Позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15) положення статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону №213-VIII були визнані неконституційними, у зв`язку з чим застосуванню підлягає положення статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
На думку позивача, станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії вона відповідала всім умовам, передбаченим пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у попередній редакції.
У зв`язку з наведеним позивач вважає, що відповідач неправомірно не застосував положення пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до 02.03.2015 року, безпідставно не врахував періоди роботи за Списком №2 та протиправно відмовив їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Не погоджуючись з прийняттям відповідачем спірного рішення позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, народжених до 31 березня 1969 року - після досягнення 54 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року за результатами апеляційного розгляду зразкової справи № 360/3611/20, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як встановлено судом, на час звернення до ПФУ із заявою про призначення пенсії, позивач досягла необхідного визначеного пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку, мала необхідний страховий та пільговий стаж, що не заперечується ПФУ у відзиві.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачу ПФУ не застосувало підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахувало висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
Щодо відмови в зарахуванні до пільгового стажу роботи по Списку №2 періоди роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001, з 01.08.2006 по 30.11.2006, з 01.08.2010 по 30.11.2010, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини шостої статті 20 Закону № 1058-IV, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Згідно з частиною дванадцятою статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Як вказувалось вище, відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.
Згідно з частиною одинадцятою та дванадцятою статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
З огляду на положення частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV, законодавцем визначено дві обов`язкові умови для включення стажу роботи особи до страхового стажу, а саме:
1) особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;
2) сплата страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як вказано у частині другій статті 24 Закону № 1058-IV, даними, за якими територіальними органами Пенсійного фонду України обчислюється страховий внесок, зокрема й щодо сплати страхових внесків, є дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
За загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, а також не внесення відомостей по спеціальному стажу не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.
Той факт, що за спірний період роботодавець не сплачував страхові внески не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач фактично позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за вказаний період, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків в частині періоду роботи позивача за вказаний період, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при визначенні права позивача на пенсію цього періоду роботи.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області безпідставно не зарахувало до страхового та пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001, з 01.08.2006 по 30.11.2006, з 01.08.2010 по 30.11.2010.
Отже, рішення відповідача від 15.07.2026 № 046350023340 є таким, що прийняте без повного та всебічного дослідження поданих документів, без належної оцінки доказів та з порушенням принципу належного урядування, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Та як наслідок слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмільницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 07.07.2026 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020” та зарахувати до страхового та пільгового стажу роботи по Списку №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 11.12.2004 по 07.10.2020, з 24.12.2020 по 31.01.2022.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1331,20 грн., що підтверджується квитанцією № 57438042 від 31.07.2026.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 257, 262, 263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 046350023340 від 15.07.2026 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України області в Хмельницькій призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 07.07.2026 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020” та зарахувати до страхового та пільгового стажу роботи по Списку №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 11.12.2004 по 07.10.2020, з 24.12.2020 по 31.01.2022.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України області в Хмельницькій документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ірметова