ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування:
вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/ Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.08.2026 Справа № 917/761/26 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Отюговій О. І., розглянувши справу № 917/761/26
за позовною заявою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз", вул. Володимира Козака, 2А, м. Полтава, 36000
до відповідача Акціонерного товариства "Укрнафта", провулок Несторівський, 3-Б, м. Київ, 04053
про стягнення 159 514,84 грн заборгованості, 
Без виклику учасників справи
ВСТАНОВИВ:
20.04.2026 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" до Акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 159 514,84 грн матеріальних збитків, а саме: 59 211,11 грн - вартість нарахування об`ємів витоку (втрат) природного газу при аварійній ситуації, 100 303,73 грн - вартість витрат по виконанню підрядних робіт з по усуненню наслідків аварії та поновленню розподілу природного газу (вх. № 790/26). 
Позивач в позові посилається на пошкодження працівниками відповідача газопроводу та витік газу, який стався в ході проведення земляних робіт в межах охоронної зони газопроводу без письмового погодження.
Ухвалою від 23.04.2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.
11.05.2026 року до суду від відповідача надійшли відзив на позовну заяву (вх. №6356), клопотання про розгляд справи №917/761/26 за правилами загального позовного провадження (вх. № 6349), а також клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи (вх. № 6350).
У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач не заперечує, що 25.01.2026 управлінням будівельних робіт (УБР) "Будсервіс" НГВУ "Полтаванафтогаз" АТ "Укрнафта" проводилися аварійні роботи по заміні ділянки шлейфу від свердловини №212 Глинсько-Розбишівського родовища до свердловини №257 Глинсько-Розбишівського родовища і при виконані земляних робіт було механічно пошкоджено сталеву трубу, в результаті чого стався витік газу. Однак матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження позначення підземного газопроводу. Перед початком проведенням земляних робіт працівники відповідача ознайомились з землевпорядною документацією та виходили з того, що згідно із інформацією, зазначеною в Державному земельному кадастр, відомості про охоронну зону щодо спірної земельної ділянки (кадастровий номер 5322685300:00:003:0268) не були зареєстровані. На момент аварії 25.01.2026 траса підземного газопроводу не була відмічена табличками-покажчиками. В акті ліквідації аварії від 25.01.2026 Лохвицького УЕГГ АТ "Полтавагаз" з даного приводу не зазначено будь-яких заперечень. При повторному огляді відповдачем місця подій (квітень 2026) було виявлено встановлений знак газопроводу, за зовнішніми ознаками якого (свіжий ґрунт навколо встановленого знаку, відсутність усталеного трав`яного покрову) можна зробити висновки, що він був встановлений вже після 25.01.2026. Надані позивачем фото стовбчиків-покажчиків охоронної зони є сумнівними доказами, оскільки вони не містять жодних ознак, які б вказували на їх пов`язаність до часу і місця аварії. Таким чином, відповідачем перед початком робіт по заміні шлейфу свердловини не було виявлено ознак охоронної зони, зокрема, через відсутність як табличок-покажчиків, так і інформації в земельному кадастрі про наявність охоронних зон та будь-яких обмежень.
У зв`язку із зазначеним позивачем не доведено необхідність отримання дозволу на проведення земляних робіт відповідачем, не доведено обставин, за яких відповідач повинен був дізнатися про наявність охоронної зони. Відповідач вважає, що позивачем не доведено протиправної поведінки та вини працівників АТ "Укрнафти" при виконанні аварійних робіт по заміні ділянки шлейфу та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та завданою шкодою.
Заперечуючи проти стягнення збитків, відповідач вказав, що позивач посилався на Акт № 2/54 від 26.01.2026 приймання виконаних підрядних робіт, проте не надав розрахунків чи калькуляцій по кожній статті витрат з посиланням на застосовані тарифи, норми, а також не підтвердив їх належними первинними документами (подорожніми листами, табелями робочого часу, нарядами-допусками, звітами про використання матеріальних цінностей, т.ч. паливно-мастильних матеріалів та ін.). У розділі транспортних витрат спостерігається дублювання ідентичних показників пробігу та годин простою легкового автотранспорту, що за відсутності відповідних первинних документів унеможливлює перевірку достовірності цих витрат. Також відповідач зазначає, що включення до Акту приймання виконаних підрядних робіт №2/54 від 26.01.2026 робіт з відновлення газопостачання стосовно 207 споживачів, які фактично відбулися лише наступного дня (27.01.2026), є фізично неможливим і свідчить про фіктивність даних, внесених до Акту приймання виконаних підрядних робіт №2/54 від 26.01.2026, на момент його підписання.
Ухвалою від 12.05.2026 року суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
15.05.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №6645), в якій зазначено наступне:
- відповідач перед виконанням робіт не перевірив земельну ділянку на наявність охоронних зон об`єктів ГРМ для дотримання встановлених обмежень та отримання письмового погодження оператора ГРМ, що мало містити вимоги та умови, обов`язкові при виконанні відповідних робіт;
- відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер 5322685300:00:003:0268 - дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 13.11.2023 року. Згідно виконавчої технічної документації на вуличні та дворові газопроводи середнього тиску в с. Погарщина Лохвицького району, будівництво розпочато 09.02.1982 року, будівництво закінчено 15.10.1982 р. Згідно акта приймання газопроводу в експлуатацію с. Погарщина, від 02.11.1982 року будівництво газопроводу розпочато 09.02.1982 року, а закінчено 15.10.1982 р. Тобто газопровід був уведений в експлуатацію задовго до 13.11.2023, дати державної реєстрації права (в державну реєстрі прав). Сама лише відсутність у Державному земельному кадастрі таких обмежень не свідчить про те, що вони не є чинним;
- про наявність газопроводу у місці проведення робіт свідчить наявність на відстані близько 200 м (біля цвинтарю) орієнтовного стовпчику, з написом "обережно газ". Те що працівники відповідача не звернули на орієнтовний стовпчик увагу можливо через сніговий покрив, це не звільняє їх від відповідальності;
- відповідно до наказу АТ "Полтавагаз" від 29.12.2025 № 325 "Про перегляд вартості послуг з інших видів діяльності" зроблений розрахунок суми відшкодування витрат у зв`язку з механічним пошкодженням підвідного газопроводу середнього тиску (25.01.2026), місце аварії с. Погарщина Миргородського району, Полтавської області. До даного розрахунку включалися всі роботи та їх вартість по ліквідації аварії газопроводу, починаючи з виїзду бригади АТ "Полтавагаз" 25.01.2026 о 15-05 год. до пошкодженого газопроводу та закінчуючи відновленням газопостачання до останнього споживача, який залишився без газу через пошкоджений газопровід працівниками відповідача. В акті № 2/54 детально зафіксовані всі роботи, які проводилися працівниками Оператора ГРМ та матеріали з урахуванням їх вартості. Пошкодження газопроводу відбулося на відстані від Лохвицького УЕГС близько 35 км, працівники виїздили 25.01.2026 для тимчасового припинення витоку газу (накладення бандажу) та для повної ліквідації аварії 27.01.2026 року. Село Погарщина від пошкодженого газопроводу знаходиться на відстані близько 1 км, а село Дібрівне на відстані близько 5 км. 27.01.2026 після повної ліквідації наслідків аварії працівниками АТ "Полтавагаз" проводилися роботи щодо відновлення газопостачання шляхом подачі природного газу в домоволодіння та проведення пуску газу до газових приладів жителям сіл: (всього 207 споживачам). Твердження представника відповідача, що деякі позиції акта № 2/54 приймання виконаних підрядних робіт від 26.01.2026 дублюється не відповідає дійсності. Працівники Оператора ГРМ об`їхали кожного споживача, шафові регуляторні пункти (ШРП) та газорегуляторні пункти (ГРП) з метою відновлення газопостачання жителям цих сіл;
- під час усунення аварії позивачем було виконано ряд робіт виконання ряду робіт щодо відновлення цілісності газопроводу середнього тиску та відновлення газопостачання споживачам сіл Погарщина та с. Дібрівне;
- нарахування об`ємів витоку (втрат) природного газу при аварійній ситуації здійснено відповідно до порядку визначення необлікованих об`ємів природного газу, що підтверджується розрахунком проведеним у відповідності до Кодексу ГРМ (1,898 м.куб.) та розрахунком проведеним у відповідності Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 06.11.2020 № 2033. Сума розрахунку відшкодування нанесених збитків внаслідок пошкодження газопроводу 25.01.2026 визначена на підставі: вартість природного газу, що дорівнює 25 495,175 грн/тис.м^3 без ПДВ, відповідно акту приймання передачі природного газу між ТОВ "ГК "Нафтогаз України" та АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" від 31.01.2026 року; вартість послуги транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС" складає 501,97 грн/тис.м^3 без ПДВ, пункт 2 Додатку 2 Тарифи на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок входу і точок виходу в/з газотранспортну(ої) систему(и) на регуляторний період 2025 - 2029 років для ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", затвердженого постановою НКРЕКП № 2387 від 30.12.2024 "Про встановлення тарифів для ТОВ "ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ" на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на регуляторний період 2025 - 2029 років".
Також до відповіді на відзив позивач долучив копії акту №2498 приймання-передачі природного газу від 31.01.2026 р., акту надання послуг №01-2026-1910000194/9990000 від 31.01.2026 р., наказу №325 від 29.12.2025 р., розрахунку суми відшкодування витрат у зв`язку з механічним пошкодженням підвідного газопроводу середнього тиску (25.01.2026 р.).
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, десятої статті 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).
Статтею 113, ч. 1 ст. 118 та ч. 1 ст. 119 ГПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Зазначена відповідь на відзив містить додатки - докази, подані з порушенням строків, визначених ст. 80 ГПК України, та не містить клопотання про поновлення строків на їх подання.
Прийняття додаткових доказів поза межами процесуального строку на їх подання без розгляду питання про поновлення такого строку та врахування цих доказів при прийнятті судових рішень у цій справі буде неправомірним.
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах № 46/603, № 910/12005/22 та 916/925/24.
З урахуванням наведеного докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються (частина восьма статті 80 ГПК України).
15.05.2026 року до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення судової експертизи (вх. № 6647), в яких зазначено, що питання у клопотання відповідача входять до кола питань, що вирішуються у правовому полі та можуть бути з`ясовані судом шляхом дослідження доказів у справі під час її розгляду. Для з`ясування обставин справи суду не потрібно спеціальні знання у іншій сфері.
27.05.2026 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №7270).
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Згідно з частиною 4 статті 167 Господарського процесуального кодексу України заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Статтею 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (частини 1, 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України).
Ухвалою від 23.04.2026 року судом встановлено відповідачу строк для подання заперечення на відповідь на відзив - 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України. 
Відповідно до квитанції №7115290 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС АТ "Укрнафта" отримала відповідь на відзив - 15.05.2026 р. о 11 год. 12 хв.. 
За таких обставин, останнім днем встановленого судом відповідачу строку на подання заперечення на відповідь на відзив є 20.05.2026 року.
Отже, відповідач подав заперечення на відповідь на відзив після закінчення процесуального строку на його подачу - 27.05.2026 р..
Відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про поновлення строку на подачу заперечення на відповідь на відзив.
З огляду на наведе суд залишає без розгляду заперечення на відповідь на відзив (вх. №7270 від 27.05.2026 року).
29.05.2026 року до суду від відповідача надійшла відповідь на заперечення щодо клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх. №7355).
03.06.2026 року до суду від позивача надійшли додаткові заперечення на заяву про проведення експертизи (вх. №7581) та додаткові пояснення по справі (вх. №7579), в яких зазначені подібні обґрунтування підтримки позовних вимоги, що і у позові та відповіді на відзив.
Щодо клопотання відповідача про призначення у справі судово-економічної експертизи суд зазначає наступне.
Клопотання обґрунтовано тим, що перевірка правильності визначення вартості робіт та обсягу витоку природного газу потребує застосування спеціальних економічних знань у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Відповідач просив доручити проведення експертизи спеціалізованій установі - Полтавському відділенню при Національному науковому центрі "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України та поставити на вирішення експерта наступні питання:
- Чи підтверджується документально витрати на аварійно-відновлювальні роботи на підвідному газопроводу середнього тиску до с. Погарщина Миргородського району внаслідок аварійної ситуації, що мала місце 25.01.2026, заявлені АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" у розмірі 100303,73 грн?
- Чи підтверджується документально обсяг та вартість витоку природного газу, заявлені позивачем у розмірі 1,898 тис. м. куб. на суму 59211,11 грн?
Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Частиною 1 статті 100 ГПК України встановлено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
З вищезазначених приписів чинного законодавства вбачається, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. (Зазначена правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 910/9394/17).
На думку суду, відповідач мав можливість відповідно до норм чинного законодавства заявити до суду клопотання про витребування необхідних доказів та самостійно замовити відповідну експертизу. 
Суд зазначає, що призначення судової експертизи є правом суду, а не його обов`язком, і експертиза може бути призначена у разі наведення у клопотанні достатніх та обґрунтованих на те підстав.
Суд враховує, що відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.
Згідно з ч.3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши підстави заявленого відповідачем клопотання про призначення судово-економічної експертизи, виходячи із наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що для з`ясування необхідних для вирішення даного спору обставин відсутні підстави для призначення відповідної судової експертизи.
Таким чином, з огляду на відсутність сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України та приймаючи до уваги, що клопотання відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи не містить обґрунтованого мотивування необхідності призначення такої експертизи, та неможливості суду самостійно встановити фактичні обставини справи за результатами оцінки доказів, наданих сторонами в обґрунтування своїх позицій у справі, суд не вбачає підстав для призначення у справі судово-економічної експертизи та вважає за необхідне у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи відмовити.
Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).
Суд звертає увагу, що з 29.06.2026 року по 17.07.2026 року включно та з 03.08.2026 по 19.08.2026 включно суддя Тимощенко О. М. перебувала у відпустці. Тому рішення ухвалене, а текст рішення підготовлено та підписано після виходу судді з відпустки.
Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в країні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, суд здійснює розгляд справи №917/761/26 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Згідно виконавчої технічної документації на вуличні та дворові газопроводи середнього тиску в с. Погарщина Лохвицького району та згідно акта приймання газопроводу в експлуатацію с. Погарщина, від 02.11.1982 року - 15.10.1982 р. було закінчено будівництво газопроводу середнього тиску в с. Погарщина Лохвицького району ( а. с. 146 - 148).
25.01.2026 р. о 15:00год. на аварійну диспетчерську службу Ат "Полтавагаз" надійшло повідомлення від ОСОБА_1 (працівника ПГ УБР "Будсервіс" НУВУ "Полтаванафтогаз" АТ "Укрнафта", адреса заявника - с. Погарщина) про пошкодження підземного газопроводу під час земляних робіт, що підтверджується заявкою №31360 (а. с. 10).
У зазначеній заяві вказано характер пошкодження та перелік виконаних робіт: механічне пошкодження підземного газопроводу середнього тиску діаметром 100 мм. Витік газу усунено шляхом накладення бандажу. 
Відповідно до акту про ліквідацію аварії на газопроводі середнього тиску (а. с. 11), підписаного головним інженером Лохвицького УЕГС Горошко С. Б., майстром АДС Колтуновим В. В. та слюсарем АДС Зінченком В.Г., в присутності працівника ПГ УБР "Будсервіс" НУВУ "Полтаванафтогаз" АТ "Укрнафта" ОСОБА_1 , 25.01.2026 внаслідок механічного пошкодження газопроводу стався витік природного газу. ПГ УБР "Будсервіс" НУВУ "Полтаванафтогаз", які проводили аварійні роботи по заміні ділянки шлейфа від свердловини № 212 до № 259. 
Комісія встановила: Газопровід середнього тиску; Тиск газу в газопроводі 1,20 (кгс/см^2); З якого матеріалу виконано газопровід - сталь; Захисний потенціал в місці аварії 0,8 (В); Внутрішній діаметр газопроводу 100 (мм); Характер пошкодження - отвір, кількість - (шт); Розмір отвору 20 (мм); 40 (мм); Витік газу тривав 130 (хв).
Для локалізації і ліквідації аварійної ситуації було проведено такі заходи: накладено бандаж на місце пошкодження газопроводу, виток тимчасово ліквідовано о 17-10 год. Місце аварії огороджено.
Висновок комісії: аварія виникла внаслідок механічного пошкодження газопроводу екскаватором ПГ УБР "Будсервіс" НГВУ "Полтаванафтогаз" при проведенні аварійної заміни ділянки шлейфа від свердловини № 212 до № 259.
До акту про ліквідацію аварії на газопроводі високого тиску додано додаток 1 - Схема місця розташування аварії (а. с. 11 зворот).
25.01.2026 року виконроб ПГ УБР "Будсервіс" ОСОБА_1 надав керуючому Лохвицького УЕГС письмові пояснення: "25.01.2026 року ПГ УБР "Будсервіс" проводилися аварійні роботи по заміні ділянки шлейфа від св. 212 Гл. - Розб. родовища до св. №259 Гл. - Розб. родовища. При виконанні земляних робіт по улаштуванні траншеї о 15 год. 00 хв. (приблизно) екскаватором було пошкоджено стальну трубу і відбувся витяк. Роботи проводилися відповідно погодженої схеми прокладання з відповідними службами НГВУ "Полтаванафтогаз". Хочу зауважити, що труба на схемі була не нанесена, а також на місці виконання робіт відсутні будь-які позначення на місцевості стосовно охоронної зони газопроводу". 
Як зазначає позивач, роботи по локалізації і ліквідації аварії, спричинені проведенням земляних робіт внаслідок пошкодження підвідного газопроводу середнього тиску до села Погарщина Миргородського району, здійснювались аварійною службою АТ "Полтавагаз".
АТ "Полтавагаз" листом від 26.01.2026 № 54.1/01128 (а. с. 20) було повідомлено виконавчий комітет Лохвицької міської ради про те, що 27.01.2026 з 8:30 год. до 13:00 год. в зв`язку аварійно - відновлюваними роботами на газопроводі середнього тиску в с. Погарщена буде припинено розподіл газу на с. Погарщина та с. Дібрівне Миргородський район (Лохвицький район).
АТ "Полтавагаз" було затверджено 26.01.2026 та погоджено з міським головою Лохвицької міської ради В. Радько Спеціальний план організації та проведення газонебезпечних робіт в зв`язку з аварійно - відновлюваними роботами на підвідному сталевому газопроводі середнього тиску.
У позовній заяві вказано, що 27.01.2026 р. після повної ліквідації наслідків аварії працівниками АТ "Полтавагаз" проводилися роботи щодо відновлення газопостачання шляхом подачі природного газу в домоволодіння та проведення пуску газу до газових приладів жителям сіл: Дібрівне (30 споживачам), Погарщина (178 споживачам), всього 208 споживачам. Дана обставина підтверджується копіями актів відновлення газопостачання (а. с. 22 - 125).
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (долученої відповідачем до відзиву на позовну заяву), аварія сталась на земельній ділянці з кадастровим номером 5322685300:00:003:0268, цільове призначення - 01.02 для ведення фермерського господарства, площа земельної ділянки 17,2001, місце розташування - Полтавська область, Лохвицький район, Погарщинська сільська рада. Відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку: найменування юридичної особи - Лохвицька міська рада (код ЄДРПОУ 21048525). Відомості про зареєстроване обмеження у використанні земельної ділянки: вид обмеження - охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи (відомості про суб`єкта речового права - НГВУ "Полтаванафтогаз" АТ "Укрнафта"). Відомості про зареєстроване обмеження у використанні земельної ділянки: вид обмеження - охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи (відомості про суб`єкта речового права - ПАТ "Полтаваобленерго").
Компенсацію вартості природного газу, у зв`язку з витоком з газорозподільної системи та витрати на ліквідацію аварійної ситуації покладено на підприємство НГВУ "Полтаванафтогаз" АТ "Укрнафта", яким проводились відповідні земляні роботи.
З урахуванням проведених робіт АТ "Полтавагаз" був складений акт № 2/54 приймання виконаних підрядних робіт від 26 січня 2026 року, рахунок на оплату № 2 від 26.01.2026 року на суму 100 303,73 грн та рахунок №У0000000023 від 25.01.2026 р. на суму 59 211,11 грн (а. с. 131 - 133).
29.01.2026 листом за № 54.1/01311 (а. с. 134) позивач надіслав відповідачу Договір підряду №2 від 26.01.2026, акт № 2/54 приймання виконаних підрядних робіт від 26 січня 2026 року, рахунок на оплату № 2 від 26.01.2026 року на суму 100 303,73 грн та рахунок №У0000000023 від 25.01.2026 р. на суму 59 211,11 грн.
04.03.2026 року АТ "Укрнафта " направило на адресу позивача лист з проханням надати документи та інформацію, необхідні для розгляду вимог Лохвицького УЕГС АТ "Полтавагаз" щодо відшкодування збитків (а. с. 140).
У відповідь на вказаний лист Лохвицьке УЕГС АТ "Оператора газорозподільної системи "Полтавагаз" зазначило, що документами щодо розгляду та укладення договору підряду №2 від 26.01.2026 р. відповідач володіє, а з інших питань рекомендовано звернутися до головного підприємства А - АТ "Полтавагаз" ((вих. №54.1-03418/06885 від 19.03.2026 р.).
31.03.2026 р. АТ "Укрнафта" звернулось до АТ "Оператора газорозподільної системи "Полтавагаз" з листом щодо отримання відповідних доказів та інформації відносно земельної ділянки, на якій відбулась аварія, а також отримання деталізованих, уточнених розрахунків вартості робіт та витоку природного газу (а. с. 141).
Листом №06.1/05415/10272 від 27.04.2026 року позивач повідомив АТ "Укрнафта", що в провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/761/26, в матеріалах якої наявні всі документи, фото- та відеодокази, якими АТ "Полтавагаз" обґрунтовує свої вимоги.
На переконання позивача АТ "Укрнафта" завдала збитки АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" на суму 159 514,84 грн, що складаються з:
- 59 211,11 грн вартості втраченого природного газу при аварійній ситуації через пошкодження газопроводу середнього тиску;
- 100 303,73 грн вартості виконаних робіт по заміні ділянки пошкодженого газопроводу.
Позивач зазначає, що на час звернення з позовною заявою збитки не відшкодовані, що є підставою для стягнення їх в примусовому порядку.
Відповідач, своєї вини у спричиненні аварії не визнає, зокрема зазначає, що вину працівника відповідача у пошкодженні газопроводу не доведено, оскільки Державний земельний кадастр не містить інформації відносно відомостей про охоронну зону пов`язану з наявністю газопроводу на відповідній земельній ділянці; на момент аварії траса підземного газопроводу не була відмічена табличкою-покажчиком чи орієнтовним стовпчиком, а тому у відповідача була відсутня необхідність у отриманні дозволу на проведення земляних робіт. Крім того, позивач не надав розрахунків чи калькуляцій по кожній статті витрат з посиланням на застосовані тарифи, норми, а також не підтвердив їх належними первинними документами (подорожніми листами, табелями робочого часу, звітами про використання матеріальних цінностей тощо). До того ж, відповідно до акту приймання виконаних підрядних робіт №2/54 від 26.01.2026 року роботи виконані та прийняті 26.01.2026 р., а акти відновлення газопостачання датовані 27.01.2026 р.
При прийнятті рішення судом враховано наступне.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За умовами статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною 1, пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
За змістом положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Оскільки сторони у цій справі не перебувають між собою в договірних відносинах, а позовні вимоги стосуються виконання зобов`язань у деліктних відносинах, до спірних правовідносин застосовуються положення глави 82 ЦК України.
За загальним правилом, закріпленим у статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
За приписами частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З огляду на зазначені норми законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.
Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності виконавця у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.
Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків, а тому важливим є встановлення того, що протиправна дія чи бездіяльність особи є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, наслідком такої протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
З огляду на наведене, предметом доказування в справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Частиною першою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно із частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом із тим, за умовами статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" (далі - Кодексу ГРС) оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.
Пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС встановлено, що Оператор ГРМ повинен забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єкти підвищеної небезпеки" небезпечна речовина - речовина або суміш речовин, що має хімічні, токсичні, вибухові, окислювальні, горючі властивості, безпосередня чи опосередкована дія якої може призвести до загибелі, гострих чи хронічних захворювань або отруєння людей чи до забруднення навколишнього природного середовища.
За своїми характеристиками газ є хімічною, токсичною, вибуховою, окислювальною, горючою речовиною та за певних обставин може призвести до загибелі, гострих чи хронічних захворювань або отруєння людей чи до забруднення навколишнього природного середовища тощо.
За таких обставин, за своїми технічними характеристиками пошкоджений газопровід є джерелом підвищеної небезпеки у розумінні статті 1187 Цивільного кодексу України.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 Цивільного кодексу України, аналіз яких дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.
Аналогічна правова позиція щодо відшкодування шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року в справі № 328/2750/18.
За змістом пункту 17 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).
АТ "Полтавагаз" є оператором газорозподільної системи (оператор ГРМ) - суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи.
Згідно зі ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу" з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний, зокрема, вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи; надавати інформацію, обов`язковість надання якої встановлена законодавством; вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству. Оператор газорозподільної системи має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок усіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання службових обов`язків, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 2 розділу 2 глави 1 Кодексу ГРС оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.
Оператор ГРМ повинен забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, а саме комплекс робіт, що виконується на підставі результатів технічного огляду або технічного обстеження газорозподільних систем, з метою забезпечення її подальшого безаварійного експлуатування шляхом проведення технічного обслуговування, поточного або капітального ремонтів. У разі виникнення аварійної ситуації Оператор ГРМ зобов`язаний вжити необхідних заходів, спрямованих на відновлення належної роботи газорозподільної системи (п. 4 розділу 1 глави 3 Кодексу ГРС).
Отже, відповідно до вимог Закону позивач зобов`язаний вживати заходів з безпеки постачання природного газу, безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи, а також забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями, уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільних газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.
Відповідач при цьому зауважує, що він не міг погоджувати свої земляні роботи з Оператором ГРМ, оскільки не знав про відповідні обмеження та наявність охоронних зон.
Стаття 11 Закону України "Про трубопровідний транспорт" передбачає встановлення охоронних зон уздовж трубопроводів. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об`єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України.
Стаття 73 Земельного кодексу України передбачає встановлення охоронних зон уздовж підземних трубопроводів, до яких відноситься і підземний газопровід.
Статтею 111 Земельного кодексу України передбачено можливість встановлення обмежень у використанні земельної ділянки та обтяжень прав на земельну ділянку.
Згідно з пунктом 1, 3, 4, 7 глави 4 розділу III Кодексу ГРС охоронна зона об`єктів ГРМ поширюється на газопроводи з надлишковим тиском природного газу не більше 1,2 МПа, ГРП, ШРП, вузли обліку природного газу, засоби захисту газопроводів від електрохімічної корозії, споруди і пристрої на газопроводах, розпізнавальні та сигнальні знаки місцезнаходження газопроводів і споруд на них, за винятком внутрішньобудинкових газових мереж. Охоронні зони об`єктів ГРМ зазначаються в документації із землеустрою з дати надання земельної ділянки для будівництва об`єкта ГРМ. Власники або користувачі земельної ділянки, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, Оператори ГРМ вживають заходів щодо охорони земель та дотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон об`єктів ГРМ. Проведення ремонтних будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ здійснюється відповідно до законодавства за письмовим погодженням Оператора ГРМ.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Відомості про обмеження у використанні земель підлягають внесенню до Державного земельного кадастру на підставі заяви: власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності або особи, на користь якої встановлені обмеження, - щодо обмежень, які стосуються використання певної земельної ділянки; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, рішенням якого затверджена документація із землеустрою, яка є підставою для внесення відомостей про ці обмеження до Державного земельного кадастру, - щодо інших обмежень (стаття 28 Закону України "Про державний земельний кадастр").
Земельні ділянки, що входять до охоронних зон, використовуються власниками, орендарями земельних ділянок, землевласниками та землекористувачами з обов`язковим дотриманням вимог цього Кодексу (пункт 5 глави 4 розділу ІІІ Кодексу ГРС).
При цьому, Оператори ГРМ мають право на отримання відповідно до чинного законодавства від органів, що здійснюють ведення державного земельного кадастру, державну реєстрацію прав на нерухоме чи інше майно, інформації про власників, користувачів об`єктів нерухомого та іншого майна, кадастрові номери земельних ділянок, розташованих у межах охоронних зон об`єктів ГРМ (пункт 2 глави 4 розділу ІІІ Кодексу ГРС).
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5322685300:00:003:0268 (долученим до відзиву на позовну заяву), у відповідному реєстрі містяться відомості про обмеження у використанні цієї земельної ділянки, зокрема, вид обмеження - охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи (суб`єкти речого права "НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" та ПАТ "Полтаваоблерерго"). Інших відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не зазначено.
Водночас, суд враховує, що позивач як особа, на балансі якої перебуває джерело підвищеної небезпеки - газопровід високого тиску, та на яку законодавчо покладено обов`язок вживати заходів з безпеки постачання природного газу, безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи, а також забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, не вжив заходів, зокрема, щодо внесення відповідних відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки у зв`язку із наявністю на ній газопроводу до Державного земельного кадастру.
При цьому суд не вважає, що внесені до Державного земельного кадастру відомості про обмеження щодо використання земельної ділянки - охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи стосуються також і охоронних зон об`єктів газорозподільної системи, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів" охоронні зони об`єктів енергетики - зона вздовж повітряних і кабельних ліній електропередачі, навколо електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв і магістральних теплових мереж, споруд альтернативної енергетики тощо для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля.
Тоді як, відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями, уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільних газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.
Отже, поняття "охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи" та "охоронна зона об`єктів газорозподільної системи" не є тотожними.
Саме лише посилання позивача на те, що газопровід був введений в експлуатацію задовго до 13.11.2023 року (дати державної реєстрації права), не спростовує обов`язок АТ "Оператор газорзподільної системи "Полтавагаз" вносити відомості про обмеження у використанні земель до Державного земельного кадастру як особи, на користь якої встановлені обмеження.
Так, АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз", як найбільш зацікавлена особа, на балансі якої перебуває джерело підвищеної небезпеки - газопровід середнього тиску, та на яку законодавчо покладено обов`язок вживати заходів з безпеки постачання природного газу, безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи, а також забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, не вжило заходів, зокрема, щодо внесення відповідних відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки у зв`язку із наявністю на ній газопроводу до Державного земельного кадастру.
Отже, позивач не надав суду жодного доказу в підтвердження того, що стосовно спірної земельної ділянки були зазначені охоронні зони у відповідній документації із землеустрою.
Також суд зазначає, що згідно з вимогами пункту 7.23 Державних будівельним нормам України "Газопостачання" ДБН В.2.5.-20:2018 (далі - ДБН В.2.5.-20:2018) траси підземних газопроводів повинні бути відмічені табличкам-покажчиками. Покажчики встановлюються, зокрема, на прямих ділянках траси газопроводу на відстані прямої видимості не більше 200 м один від одного на території населених пунктів і не більше ніж через 500 м за межами населених пунктів. На сталевих газопроводах між населеними пунктами допускається використовувати як орієнтирні стовпчики контрольні трубки.
Відповідач заперечуючи проти задоволення позову, вказує, що на момент аварії 25.01.2026 року траса підземного трубопроводу не була відмічена табличкою-покажчиком, про що було зазначено у поясненні виконроба УБР "Будсервіс" НГВУ "Полтаванафтогаз" АТ "Укрнафта" від 25.01.2026 р. (а. с. 13) та у заяві свідка (долученої до відзиву на позовну заяву). Представник Лохвицького УЕВС, ознайомившись 25.01.2026 року з даним поясненням жодним чином не заперечив щодо відсутності зазначеної таблички. На переконання відповідача, табличка-покажчик, що була зафіксована на фото, була встановлена вже після аварії (після 25.01.2026 р.), на що вказує свіжий ґрунт навколо знаку та відсутність трав`яного покриву.
Суд встановив, що фотознімки орієнтовного стовпчика з написом "Обережно газ" (а. с. 18 зворот, 19) не зазначені додатками і не долучені до Акту про ліквідацію аварії на газопроводі середнього тиску від 25.01.2026 р.
За вказаними фотознімками не можна встановити дату, час та місце їх створення, оскільки на фотознімках відсутня така інформація, що свідчить про неможливість їх використання як належних та допустимих доказів.
Матеріали справи не містять доказу (будівельний (або виконавчий) паспорт газопроводу, експлуатаційний паспорт газопроводу, журнал обліку технічного огляду і ремонту газових мереж балансоутримувача тощо), який би вказував на дату та місце, встановлення таблички-покажчика підземного трубопроводу, її інвентарний номер, на наявність якої посилається позивач. 
Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що охоронна зона підземного газопроводу була позначена відповідними табличками-покажчиками згідно з вимогами пункту 7.23 ДБН В.2.5-20-2001.
Обставини щодо відсутності у землевпорядній документації інформації щодо охоронних зон та обмежень у користуванні такою ділянкою є порушенням приписів частини 1 пункту 1 глави 3 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, пунктів 2, 3 глави 4 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, оскільки саме на оператора ГРМ покладено обов`язок забезпечувати попереджувальні заходи для безаварійної експлуатації газорозподільних систем, а також встановлено обов`язок зазначення в документації із землеустрою охоронні зони об`єктів ГРМ з дати надання земельної ділянки для будівництва об`єкта ГРМ.
Матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач мав можливість встановити на місцевості та/або із відкритих реєстрів чи землевпорядних документів наявність обмежень щодо користування вказаною земельною ділянкою, але знехтував своїми обов`язками. Як наслідок доказів наявності вини відповідача у заподіянні шкоди.
Як вже зазначалось судом, за статтями 1187 та 1188 ЦК України, обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача виключно за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Враховуючи, що позивачем не доведено неправомірність (протиправність) дій відповідача, з огляду на недоведеність факту обізнаності останнього щодо охоронної зони земельної ділянки, як одного з обов`язкових елементів відповідного складу цивільного правопорушення (наряду з причинним зв`язком між протиправною поведінкою та шкодою, а також виною), суд дійшов висновку, що позивачем не витримано тягар доказування щодо заподіяння відповідачем збитків, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Решта доводів учасників справи та всі подані докази судом уважно досліджені та розглянуті та не спростовують вказаного висновку суду.
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні у справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України No 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
З огляду на викладене, суд у позові відмовляє повністю.
Відповідно до пункту 2 часті 1статті 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240-242, 252 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити в позові повністю.
Рішення підписано 24.08.2026 року (після виходу судді з відпустки).
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.
Суддя О. М. Тимощенко