УХВАЛА

14 липня 2026 року 
м. Київ
справа №260/5151/25
адміністративне провадження № К/990/30593/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Жука А.В.,  Білак М.В., 
перевірив касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 належних йому сум грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року, з урахуванням виплачених сум, без урахування відрахувань податків та зборів;
-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з моменту коли ОСОБА_1 набув право на виплату по день фактичної виплати.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року адміністративний позов задовольнити повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2026 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 260/5151/25, в частині позовних вимог про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення по день фактичної виплати, скасувати, та прийняти в цій частині постанову, відповідно до якої в задоволенні позову, у відповідній частині позовних вимог, відмовлено. В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року залишено без змін.
30 червня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі. 
Предметом спору у цій справі є правомірність застосування відповідачем розрахункової величини прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 при нарахуванні грошового забезпечення позивачу та пов`язане з цим право позивача на перерахунок і виплату належного грошового забезпечення.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, справа розглянута Закарпатським окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.
Оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначив, що необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування норм пункту 4 постанови № 704 у редакції постанови № 481 у правовідносинах, що пов`язані з обрахунком грошового забезпечення не тільки діючих та колишніх військовослужбовців Збройних Сил України, але й інших осіб, на кого поширюється дія постанови № 704 (Національна гвардія України, Державна спеціальна служба транспорту України тощо) обумовлена потребою у формуванні єдиної правозастосовчої практики, та як наслідок, потреби у тлумаченні вказаних норм матеріального права стосовно наявності чи відсутності підстав застосування сталого числового показника 1 762, 00 грн. для розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічним предметом та подібними обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Разом з цим скаржник послався на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначив, що задоволення позовних вимог позивача (із неправильним застосуванням норм матеріального права) при винесенні оскаржуваних судових рішень) створить прецедент, що в подальшому спровокує збільшену кількість позовів не тільки до скаржника, але й до інших суб`єктів владних повноважень, на кого поширюється дія постанови № 704 із аналогічним предметом спору, що створить величезне навантаження, як на державний бюджет, що в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України є недопустимим, так і на судову систему, а тому є безсумнівним те, що зазначена справа становить значний суспільний інтерес.
Перевіривши викладені доводи, колегія суддів наголошує, що наведені скаржником доводи фактично зводяться до припущень про можливе збільшення кількості аналогічних спорів та потенційні фінансові наслідки для державного бюджету у разі задоволення позовних вимог в інших справах. Проте такі міркування самі по собі не свідчать про наявність значного суспільного інтересу саме цієї справи.
Скаржник не навів конкретних обставин, які б свідчили, що спір виходить за межі індивідуального захисту прав його учасників, стосується широкого кола осіб або порушує питання, вирішення якого має виняткове значення для суспільства загалом. Саме лише посилання на можливість виникнення аналогічних спорів чи ймовірний вплив судового рішення на видатки державного бюджету не є достатнім для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
З огляду на відхилення Верховним Судом зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді	С.А. Уханенко А.В. Жук   М.В. Білак