ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/9685/25 пров. № А/857/27606/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у справі № 260/9685/25 (суддя Ващилін Р.М., м. Ужгород) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року фізичної особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в Закарпатський окружний адміністративний суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 017896 від 09 вересня 2025 року.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовав тим, що за результатами проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Renault, що належить та використовується у своїй діяльності позивачем, встановлено перевищення вагових параметрів транспортного засобу при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу на 55,25% допустимих норм. Таке рішення вважає протиправним за відсутності належного дорожнього знаку про вагові обмеження, передбаченого п. 3.3 Правил дорожнього руху із зазначенням допустимої ваги. При цьому вважає, що акт місцевої державної адміністрації – голови Закарпатської обласної державної адміністрації про затверджені переліки автомобільних доріг загального користування місцевого значення Закарпатської області, який відносить автомобільну дорогу О-070301 Теково-Королево-Новоселиця до автомобільних доріг загального користування місцевого значення Закарпатської області, на офіційних джерелах всупереч статті 41 Закону України «Про місцеві адміністрації» не оприлюднене. Окрім того, законодавством не передбачено встановлення дорожнього знаку для позначення дороги як дороги місцевого значення. Також звертає увагу суду на відсутність належних доказів допущення перевізником порушення. Окрім того, стверджує, що про час розгляду справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту відповідач його не повідомив. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що законодавством не передбачено встановлення дорожнього знаку для позначення дороги як місцевого значення. Звертає увагу, що водій підписав акт із поясненнями про причини порушення, а саме відсутність належного дорожнього знаку про вагові обмеження, передбаченого пунктом 3.3. (рух вантажних автомобілів заборонено) Правил дорожнього руху із значенням допустимої ваги, з якою може рухатися відповідною ділянкою транспортний засіб. Окрім того, вказує, що стаття 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить санкцію як елемент правової норми, що встановлює вид і міру покарання або іншого негативного наслідку за вчинення правопорушення, передбаченого диспозицією цієї статті, тому посилання на неї в акті від 23.07.2025 №ОАР 017674 є необґрунтованим. Зазначив також, що він не знав та не міг знати про дату розгляду справи про порушення чинного законодавства у сфері автомобільного транспорту, виявленого під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) та вважає, що не був належним чином повідомлений про дату такого розгляду. 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 23 липня 2025 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області (далі – Відділ) на підставі направлення на рейдову перевірку №ОНР000511 від 21.07.2025 було проведено перевірку транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ), водій – ОСОБА_2 . 
В ході перевірки у зв`язку з відмовою водія транспортного засобу надати товарно-транспортну накладну посадовою особою Відділу прийнято рішення від 23 липня 2025 року про супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування для здійснення габаритно-вагового контролю: Н-09 68км +700 м.
У зв`язку з відмовою водія транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, від супроводження до найближчого місця зважування посадова особа Відділу склала акт від 23.07.2025 про блокування автомобільного транспортного засобу. 
За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 встановлено, що фактична повна маса транспортного засобу становить 37,26 т при нормативно допустимій 24 т, про що складено акт №ОАВ 001061 від 23.07.2025. Від підписання такого акта водій відмовився.
За наслідками проведеної рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадова особа Відділу склала акт №ОАР 017674 від 23.07.2025. Відповідно до змісту такого акта, під час перевірки виявлено порушення ст. 34, ч. 1 абз. 17 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема перевезення вантажів по маршруту дорогою місцевого значення (О-070301) с. Королево – с. Косино з перевищенням вагових норм на 13,26 т, що становить 55,25%, при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу. 
Згідно з наданими водієм поясненнями, причиною порушення стала відсутність знаку обмеження вагового параметру. 
Листом №72678/27/24-25 від 18.08.2025 Відділ повідомив ФОП ОСОБА_1 про призначення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Такий лист був скерований на адресу місця реєстрації ФОП ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак повернувся до адресанта без вручення з відміткою органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою». Поштове відправлення з відміткою органу поштвого зв`язку про причини невручення повернулося до адресанта 28 серпня 2025 року, що підтверджується відомостями про відстеження поштового відправлення №0601183074567 (зворот арк. спр. 19).
09.09.2025 начальником Відділу Назарієм Павлієм за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, враховуючи те, що перевізником ФОП ОСОБА_1 допущено порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнято постанову №ОПШ017896 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 51000,00 грн.
Вказана постанова була скерована на адресу місця реєстрації ФОП ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак повернулася до адресанта без вручення з відміткою органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Вважаючи таку постанову відповідача протиправною, ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно та з дотримання вимог чинного законодавства виніс оскаржену постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правомірними та обгрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади організації та діяльності автомобільного транспорту, в тому числі щодо діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів, та його відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт регулюються нормами Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі – Закон).
Частинами 14, 17, 18 ст. 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі – Порядок №1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Так, п. 2 Порядку №1567 передбачено, що рейдовим перевіркам підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з п. 3 Порядку №1567 рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт (п. 5 Порядку №1567).
Пунктом 6 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки посадові особи мають право, в тому числі, використовувати спеціальне обладнання, призначене для здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та їх блокування; здійснювати супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більш як 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також заборони подальшого руху такого автомобільного транспортного засобу.
Відповідно до п. 13 Порядку №1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2.
У разі виявлення в ході рейдової перевірки порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових вантажів посадовою особою додатково складається акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів за формою згідно з додатком 3 або акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за формою згідно з додатком 4.
Статтею 48 Закону встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Вказане кореспондується також з положеннями ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ, відповідно до якого з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі – Правила).
Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (п. 3 Правил). 
Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою, Національною поліцією - 4,35 м), за довжиною вантажного автомобіля 12 м, автопоїзда – 22 м, автомобіля (тягача) з напівричепом – 18,75 м, маршрутного транспортного засобу – 18,75 м; фактичної маси вантажного двовісного автомобіля 18 т (для автомобільних доріг державного значення), 14 т (для автомобільних доріг місцевого значення), трьохвісного автомобіля 25 т (для автомобільних доріг державного значення), 21 т (для автомобільних доріг місцевого значення), чотирьохвісного автомобіля 32 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення), чотирьохвісного автомобіля з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення).
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».
Згідно з п. 4 Правил, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Пунктом 25 Правил встановлено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06. 2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок №879).
Відповідно до п. 3 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п. 18 Порядку №879).
Судом першої інстанції встановлено, що за результатами проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Renault, який належить ФОП ОСОБА_1 , посадовою особою Відділу виявлено, що фактична маса транспортного засобу становила 37,26 т при нормативно допустимій 24 т на дорозі місцевого значення О-070301 (с. Королево), що на 55,25% більше допустимого значення. 
Разом з тим, всупереч положенням ст. 48 Закону дозвіл уповноваженого органу у водія ОСОБА_2 був відсутній.
Жодних належних та допустимих доказів дотримання встановленого законодавством габаритно-вагових норм ФОП ОСОБА_1 суду не надав. 
Відповідно до затвердженого розпорядженням Закарпатської обласної військової адміністрації №2 від 02.01.2018 (в редакції розпорядження №577 від 14.06.2023), автомобільна дорога Теково – Королево – Новоселиця індекс О 070301 (на якій було виявлено порушення) віднесена до обласних автомобільних доріг загального користування місцевого значення (зворот а.с. 78).
Колегія суддів відхиляє посилання апелянт щодо відсутності знаку обмеження вагового параметру та позначення дороги як догори місцевого значення, оскільки обов`язковість встановлення таких знаків для можливості застосування штрафних санкцій не передбачена. Габаритно-вагові норми встановлені законодавством, а тому учасники дорожнього руху повинні знати та дотримуватися таких вимог.
Згідно зі ст. 60 Закону, розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Окрім того, суд апеляційної інстанції, вважає, що посилання на статтю 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» в акті від 23.07.2025 №ОАР 017674 є обгрунтованим та підставним, оскільки у вказаній статті йдеться про те, що автомобільний перевізник, серед іншого, повинен виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері перевезення пасажирів та/або вантажів, а також забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів та/або вантажів.
Щодо доводів апелянта стосовно відсутності належного повідомлення про дату та час розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 17 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Так, з матеріалів справи слідує, що на виконання вказаного положення 19.08.2025 Відділ скерував на адресу місця реєстрації ФОП ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення лист №72678/27/24-25 від 18.08.2025, в якому повідомив про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту. Однак такий лист повернувся до адресанта без вручення з відміткою органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою». Поштове відправлення з відміткою органу поштового зв`язку про причини невручення повернулося до адресанта 28 серпня 2025 року, що підтверджується відомостями про відстеження поштового відправлення №0601183074567 (зворот а.с. 19).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідач вчинив всі можливі заходи щодо повідомлення позивача про розгляд справи. В свою чергу неможливість вручення органом поштового зв`язку адресату поштового відправлення з незалежних від відділу обставин не може свідчити про порушенням суб`єктом владних повноважень встановленого порядку. 
Вказане спростовує твердження апелянта про неналежне повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи.
Пунктом 19 Порядку №1567 визначено, що за результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5.
Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана законодавча норма є імперативною, не містить множинного трактування та прямо передбачає наслідки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Оскільки ФОП ОСОБА_1 допустив порушення правил перевезення вантажів з перевищенням габаритно-вагових норм понад 30%, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Відділ законно та підставно застосував до позивача адміністративно-господарську санкцію в сумі 51000,00 грн. Також, позивачем не спростовується сам факт правопорушення встановленого в акті перевірки, відтак відповідач правомірно та з дотримання вимог чинного законодавства виніс оскаржену постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.
Апеляційний суд резюмує, що відповідач правомірно та з дотримання вимог чинного законодавства виніс оскаржену постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, а тому відсутні підстави для її скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у справі № 260/9685/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	Р. М. Москаль 	
 	 	П. І. Сало