20 липня 2026 року

Справа № 642/4257/26
Провадження № 3/642/914/26
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 липня 2026 року Суддя Холодногірського районного суду міста Харкова Пашнєв В.Г. розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

26.05.2026 ОСОБА_1 о 19-10год. за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна, 1 в громадському місці висловлювався нецензурною лайкою, голосно кричав, образливо чіплявся до громадян, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.
Своїми дiями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, а саме: дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Постановою суду від 12.06.2026 ухвалено застосувати до ОСОБА_1 примусовий привід до Холодногірського районного суду м. Харкова у судове засідання, призначене на 01.07.2026 о 14:15 год.
У судове засідання, призначене на 01.07.2026 о 14:15 год. ОСОБА_1 не з`явився.
01.07.2026 до суду від інспектора СРПП ВП № 1 (з обслуговування транспортної інфраструктури) ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області надійшло клопотання, відповідно до якого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 22.08.2017 за № 1042/30910 затверджено Інструкцію про службові відрядження поліцейських у межах України. Вказана інструкція не передбачає такого завдання для службового відрядження, як виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення (здійснення приводу) та не передбачає відповідних бюджетних видатків для забезпечення відрядження поліцейських, які б виконували таке завдання. Відтак, працівник поліції об`єктивно позбавлений можливості виконати постанову суду про привід. Керівником відділення поліції № 1 (3 обслуговування транспортної інфраструктури) Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області за вказаною постановою не здійснювались будь-які, у т.ч управлінські, заходи, пов`язані із організацією службового відрядження поліцейських щодо виконання додаткових повноважень поліції для того, щоб здійснити привід ОСОБА_1 з Івано-Франківської області до м. Харкова у Холодногірський районний суд м. Харкова для обов`язкової участі вказаної особи в судовому засіданні за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке призначене на 01.07.2026 о 14.15. На телефонні дзвінки правопорушник ОСОБА_1 не відповідає та фактично здійснити привід вказаної особи до суду не вбачається за можливе. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, заяви про відкладення розгляду справи суду не надавав.
В пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року (заява №3236/03) зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, задля уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, враховуючи принцип судочинства, згідно з яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, обмежені строки накладення адміністративного стягнення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повністю доведена.
Як вбачається з диспозиції ст. 173 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 року, № 10«Про судову практику у справах про хуліганство» - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.
Об`єктом адміністративного проступку, передбаченогост. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських містах в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке отримало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005p. № 2899-IV).
Відповідно до п. 20 «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, до громадських місць належать місця, що використовуються громадянами для спільної роботи, відпочинку, пересування, проведення масових заходів та інших потреб (вулиці, площі, вокзали, аеропорти, магазини, кафе, бари, ресторани, музеї, клуби, пляжі в період їх роботи, а також громадський транспорт під час перебування в ньому громадян, ділянки лісу, поля під час проведення на їх території організованих масових зібрань), приміщення вокзалів, пасажирські (приміські) потяги, літаки, катери, пароплави, перони, платформи, пристані та інші місця під час очікування посадки та висадки пасажирів.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.
ОСОБА_1 порушив громадський порядок та спокій громадян, адже в активній формі посягнув на усталені правила співжиття та комунікації (спілкування), на поведінку в побуті, повагу і ставлення до інших членів суспільства, такі його дії мали місце в громадському (людному) місці, а саме на станції метрополітену, про що ним самим зазначено в поясненні. При цьому, він усвідомлював протиправність своєї поведінки, демонстрував явне байдуже ставлення до законів і правил поведінки, а також відкрито виражав своє зухвале ставлення як до оточуючих, так і до органів, до повноважень яких віднесено контроль за дотриманням законності.
Винність правопорушника у вчиненні даного адміністративного правопорушення повністю доведена та підтверджується сукупністю достатніх та незаперечних доказів, досліджених під час судового розгляду, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, рапортами працівників поліції, поясненнями очевидців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , диском з відеозаписом події.
Відповідно до частини 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП, судом не виявлено.
Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 35 КУпАП, судом не виявлено.
У відповідності до статті 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
З урахуванням викладеного, вимоги ст. 33 КУпАП, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, враховуючи вік правопорушника, вчинення правопорушення вперше, прихожу до висновку про необхідність накладення на винного адміністративного стягнення у штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ст. 173 КУпАП, що буде достатнім для його виховання та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 40-1, 173-2, 221, 283, 284 КУпАП, суддя, -
постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 119 (сто дев*ятнадцять) грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збiр в розмiрi 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Холодногірський районний суд міста Харкова.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.
У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя        В.Г. Пашнєв