ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/1543/26

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами
позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" (81500, Львівська обл., Львівський р-н, село Черляни, вул. Польова, будинок 97, код 38169102)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтаж СЕРВІС-БУД" (07359, Київська обл., Бучанський р-н, село Червоне, вул. Покровська, будинок 115, код 41333478)
про стягнення 425780,38 грн,

ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтаж СЕРВІС-БУД" про стягнення 425780,38 грн за Договором поставки від 12.06.2023 №553911.
Ухвалою суду від 28.05.2026 відкрито провадження у справи та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Суд встановив, що у визначений судом строк для подання відзиву на позов відповідач своїм процесуальним правом не скористався, незважаючи на отримання ухвали про відкриття провадження до електронного кабінету 28.05.2026. Відповідач не подавав жодних письмових клопотань, пов`язаних з розглядом спору, не надав заперечень та доказів на спростування вимог позивача. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виявляв наміру ознайомлюватися з матеріалами справи, а також не подавав заяв про визнання чи заперечення будь-яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не реалізував надане йому законом право на участь у судовому процесі та доступ до правосуддя, що не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.
Фактичні обставини справи та узагальнена позиція сторін
12.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП ЦЕНТР» (далі – Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Монтаж СЕРВІС-БУД» (далі – Покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 553911 (далі – Договір).
Відповідно до умов Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець – прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених Договором (пункт 1.1).
Асортимент, кількість та вартість товару, що є предметом Договору, визначаються у видаткових накладних, які оформлюються та підписуються сторонами під час приймання-передачі кожної партії товару та є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.2).
Товар передається Постачальником Покупцю за асортиментом, ціною та якістю відповідно до замовлення. Кількість фактично переданого товару зазначається у видатковій накладній, що оформлюється на кожну партію товару (пункти 2.1, 2.2).
Згідно з пунктом 3.3.1 Договору Покупець зобов`язаний прийняти товар та своєчасно його оплатити.
Право власності на товар, а також ризик його випадкової загибелі переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі товару (пункт 4.3).
Загальна сума Договору визначається за сумою всіх видаткових накладних, виданих Постачальником (пункт 5.1).
Назва, асортимент та ціни за кожну окрему одиницю товару, а також загальна ціна товару зазначаються у видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною Договору (пункт 5.2).
Відповідно до пункту 5.5 Договору оплата товару здійснюється Покупцем на підставі Договору та видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок Постачальника. Покупець здійснює оплату протягом 5 календарних днів з моменту отримання товару.
Моментом отримання товару вважається момент підписання представником Покупця видаткової накладної на переданий товар (пункт 5.7).
Пунктом 6.1 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває, – до моменту звернення Постачальника до суду.
Згідно з пунктом 6.3 Договору у випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів Покупець, окрім пені, сплачує Постачальнику штраф у розмірі 1% від вартості неоплаченого товару за кожен день такого прострочення.
Відповідно до пункту 10.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2026.
На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 84812,90 грн.
Факт поставки товару підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними в електронній формі із застосуванням електронного підпису, а саме:
№ FTM00350113/25 від 17.10.2025 на суму 44220,17 грн;
№ FTM00350119/25 від 17.10.2025 на суму 20231,26 грн;
№ FTM00351507/25 від 17.10.2025 на суму 19489,62 грн;
№ FTM00352310/25 від 20.10.2025 на суму 871,85 грн.
За твердженням позивача, за поставлений товар відповідач розрахувався частково. Позивач стверджує, що 17.10.2025 відповідач здійснив оплату в розмірі 9,00 грн, яка була зарахована в рахунок оплати товару за видатковою накладною № FTM00351507/25.
Водночас суд зазначає, що відповідного платіжного доручення за 17.10.2025 позивач до суду не подав.
Натомість позивачем долучена до позову платіжна інструкція №5937 від 13.10.2025 про сплату відповідачем 66100,54 грн згідно договору №553911 від 12.06.2023, яка розцінюється судом як така, що стосується попередніх поставок за договором, позаяк умови щодо попередньої оплати договором не визначені, а оплата здійснюється по факту поставки протягом 5 календарних днів з отримання товару (п.5.5 договору). 
Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар позивач визначає у розмірі 84803,90 грн.
28.11.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій вимагав погасити основну заборгованість та сплатити штраф. Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
З огляду на невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого та прийнятого ним товару позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 425780,38 грн, з яких: 84803,90 грн – заборгованість за поставлений товар, 2504,65 грн – 3 % річних, 8278,42 грн – інфляційні втрати, 25457,70 грн – пеня та 304735,71 грн – штраф.
Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.
Висновки господарського суду.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статей 550, 551 Цивільного кодексу України кредитор має право на неустойку незалежно від наявності у нього збитків, якщо інше не встановлено законом, а розмір неустойки може бути встановлений договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 655 Цивільного кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом частин першої та третьої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до частини першої статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця оплатити товар частково або повністю до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та доводи сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.
Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі Договору поставки №553911 від 12.06.2023, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача товар, а відповідач – прийняти його та оплатити на умовах, визначених Договором.
З огляду на подану платіжну інструкцію №5937 від 13.10.2025 про сплату відповідачем 66100,54 грн згідно договору №553911 від 12.06.2023 означений договір сторонами виконувався у період, що передував виникненню боргу.
Вподальшому, на виконання умов Договору, у період з 17.10.2025 по 20.10.2025 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 84812,90 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами в електронній формі із застосуванням електронного підпису.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовами пункту 5.5 Договору сторони погодили, що Покупець здійснює оплату товару протягом 5 календарних днів з моменту його отримання. При цьому згідно з пунктом 5.7 Договору моментом отримання товару вважається момент підписання представником Покупця відповідної видаткової накладної.
Отже, з урахуванням наведених умов Договору відповідач був зобов`язаний оплатити отриманий товар у встановлений сторонами строк.
Разом з тим, як стверджує позивач, відповідач здійснив лише часткову оплату вартості поставленого товару в розмірі 9,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 84803,90 грн.
Доказів погашення зазначеної заборгованості в іншому розмірі відповідачем суду не надано, незважаючи на його обізнаність про факт розгляду спору судом, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача 28.05.2026 о 19:16.
При цьому відповідачем відзив на позовну заяву не подано, викладені позивачем обставини щодо поставки товару, його вартості та часткової оплати не спростовано, доказів належного виконання зобов`язання з оплати товару не надано.
За таких обставин, враховуючи встановлений судом факт поставки позивачем товару, його прийняття відповідачем, наявність погодженого сторонами строку оплати та відсутність доказів повної оплати поставленого товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 84803,90 грн.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 84803,90 грн підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення 2504,65 грн – 3 % річних, 8278,42 грн – інфляційних втрат, суд зазначає таке.
Як встановлено судом, відповідно до видаткових накладних №FTM00350113/25 від 17.10.2025 на суму 44220,17 грн, № FTM00350119/25 від 17.10.2025 на суму 20231,26 грн, №FTM00351507/25 від 17.10.2025 на суму 19489,62 грн відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений товар у строк до 22.10.2025 включно,
а за видатковою накладною № FTM00352310/25 від 20.10.2025 на суму 871,85 грн повинен був оплатити до 25.10.2025 включно, як це передбачено п. 5.5 Договору.
За приписами частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за видатковими накладними №FTM00350113/25 від 17.10.2025 на суму 44220,17 грн, № FTM00350119/25 від 17.10.2025 на суму 20231,26 грн, № FTM00351507/25 від 17.10.2025 на суму 19489,62 грн почалося з 23.10.2025, а не з 22.10.2025, як визначено позивачем у поданому розрахунку.
А за видатковою накладною № FTM00352310/25 від 20.10.2025 на суму 871,85 грн з 26.10.2025, а не з 25.10.2025.
Крім того, позивач здійснив нарахування 3% річних за видатковою накладною №FTM00351507/25 від 17.10.2025 на суму 84803,90 грн, що є помилковим, в той час коли правильною сумою нарахування за вказаною накладною була 19480,62 грн [19489,62 грн – 9 грн(які були сплачені за твердженням самого позивача 17.10.2025)].
Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, суд встановив, що з урахуванням правильного початку періоду прострочення – з 23.10.2025 та з 26.10.2026 – сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1407,76 грн.
Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд встановив, що з урахуванням правильних сум нарахування - сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4676,32 грн.
Щодо вимог про стягнення 25457,70 грн – пені, 304735,71 грн – штрафу, суд зазначає таке.
Ст. 549 ЦК України:
1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Отже, визначальною ознакою штрафу є його обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання без прив`язки до кожного дня прострочення, тоді як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.3 Договору у випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів Покупець, окрім пені, сплачує Постачальнику штраф у розмірі 1% від вартості неоплаченого товару за кожен день такого прострочення.
Пунктом 6.1 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває, – до моменту звернення Постачальника до суду.
Таким чином, умовами пункту 6.3 Договору сторони визначили не одноразовий розмір штрафу у відсотках від суми невиконаного зобов`язання, а його нарахування у розмірі 1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.
За своїм змістом така умова передбачає обчислення неустойки залежно від кількості днів прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто встановлює спосіб її обчислення, притаманний пені відповідно до частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України.
При цьому позивач, здійснюючи розрахунок заявленої суми, також виходив із множення 1% від суми заборгованості на кількість днів прострочення, за кожною видатковою накладною окремо.
Отже, заявлений позивачем «штраф» у розмірі 304735,71 грн не є штрафом у розумінні частини другої статті 549 ЦК України.
За таких обставин суд дійшов висновку, що передбачена пунктом 6.3 Договору умова за своїм змістом встановлює відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у формі тотожній пені, незважаючи на використання сторонами у договорі терміну «штраф».
Водночас за одне й те саме порушення грошового зобов`язання позивач уже заявив до стягнення пеню, передбачену пунктом 6.1 Договору, яка нарахована за кожен день прострочення у розмірі 25457,70 грн.
З огляду на викладене, правові підстави для додаткового стягнення з відповідача 304735,71 грн, заявлених позивачем саме як штраф відповідно до пункту 6.3 Договору, відсутні.
У зв`язку з цим у задоволенні позовної вимоги про стягнення 304735,71 грн штрафу слід відмовити.
Здійснивши перевірку розрахунку пені, суд встановив, що з урахуванням правильного початку періоду прострочення – з 23.10.2025 та 26.10.2025; враховуючи правильну суму нарахування за накладною №FTM00351507/25 – 19480,62 грн, – сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 14307,51 грн. 
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтаж СЕРВІС-БУД" про стягнення заборгованості за Договором поставки №553911 від 12.06.2023.
Відтак, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 84803,90 грн основного боргу, 1407,76 грн – 3% річних, 4676,32 грн – інфляційних втрат та 14307,51 грн пені, а загалом 105195,49 грн.
Вирішення питання щодо судових витрат.
Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, суд покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1577,93 грн [(105195,49 грн* 6386,70 грн)/425780,38 грн].
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтаж СЕРВІС-БУД" (07359, Київська обл., Бучанський р-н, село Червоне, вул. Покровська, будинок 115, код 41333478) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП ЦЕНТР" (81500, Львівська обл., Львівський р-н, село Черляни, вул. Польова, будинок 97, код 38169102) 84803,90 грн основного боргу, 1407,76 грн – 3% річних, 4676,32 грн – інфляційних втрат, 14307,51 грн пені та 1577,93 витрат зі сплати судового збору.
В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 25.08.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз