РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №:755/7893/24
Провадження №: 2/755/510/26
"16" липня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Гончарука В.П.,
за участю секретаря Оніщука Р.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві за цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні банківські системи України», ОСОБА_2 , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом скасування арешту, суд,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні банківські системи України», ОСОБА_2 ,та відповідно до позовних вимог просив суд скасувати арешт на нерухоме майно ,що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , що був накладений 25.03.2014 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції реєстрації , постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №42647611 від 21.03.2014 р., номер запису про обтяження 5093572.
Як було з`ясовано, що вказаний арешт було накладено на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 21.03.2014 р. , що була винесена за результатами розгляду заяви ТОВ «Сучасні банківські системи України» про забезпечення позову, де боржником виступав ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 набув право власності на спірну квартиру 19 березня 2014 р. на підставі договору дарування.
Відповідно до відповіді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя вбачається, що матеріали цивільної справи №336/1771/14, в рамках якої була постановлена вказана вище ухвала були знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання.
Позивач не був стороною виконавчого провадження.
З врахуванням викладеного позивач просить скасувати арешт , який був накладений вказаною вище ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2014 р.
Обґрунтовує свою позицію посиланням на вимоги ст. 316 ЦК України, та на судову практику.
14 травня 2024 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2024 року головуючим по даній справі було визначено суддю Яровенко Н.О. в зв`язку з закінченням повноважень судді Арапіної Н.Є.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 5 березня 2024 року головуючим по даній справі було визначено суддю Гочарука В.П. в зв`язку з закінченням повноважень судді Яровенко Н.О.
Відповідачі сповіщалися належним чином, але не скористалися своїм процесуальним правом та відзиву на адресу суду не надсилали.
Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що  статтею 4 ЦПК України передбачено, що  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як слідує з матеріалів справи, що позивачу на підставі договору дарування від 19 березня 2014 року належить квартира АДРЕСА_2 .
За результатами розгляду заяви ТОВ «Сучасні банківські системи України» про забезпечення позову, ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2014 р. було накладено арешт в тому числі й на 2- х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Боржником по даній справі було зазначено ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 . 
На підставі вказаної ухвали Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до державного реєстру речових прав були внесені обтяження, номер запису про обтяження 5093572 ( спеціальний розділ).
Відповідно до відповіді з Шевченківського районного суду м.Запоріжжя вбачається, що матеріали цивільної справи №336/1771/14, в рамках якої була постановлена вказана вище ухвала були знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання.
Як убачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 не був стороної цивільної справи, а також в матеріалах справи відсутні відомості щодо відкритого виконавчого провадження.
24 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19 (ЄДРСРУ № 81691819) зазначила наступне: Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.
Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30)
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні банківські системи України», ОСОБА_2 , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом скасування арешту - задовольнити .
Скасувати арешт на нерухоме майно , що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстрованого 25.03.2014 р. номер запису про обтяження 5093572 (спеціальний розділ), реєстратором : Меркуловим В.О., Запорізьке міське управління юстиції, Запорізька обл., що був накладений на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2014 р.  
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повне судове рішення складено 16.07.2026 р.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2 .
Відповідачі:ТОВ «Сучасні банківські системи України», ЄДРПОУ 24821096, м.Київ, вул. Мельникова, 12;
ОСОБА_2 -ІПН НОМЕР_1 адреса проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), м.Запоріжжя, вул. Брюллова, 5.

Суддя: