ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

07.09.2026р. Справа № 905/373/26 
Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,
секретар судового засідання Пелих Т.В.,
у справі за позовом Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”, м.Дружківка, Донецька область,
до відповідача Фізичної особи-підприємця Михайлової Олени Валентинівни, м.Слов`янськ, Краматорський район, Донецька область, 
про стягнення заборгованості в розмірі 49 771,73 грн, 

представники:
від позивача – не з`явився,
від відповідача – не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” звернулось до Господарського суду Донецької області через підсистему “Електронний суд” з позовом до Фізичної особи-підприємця Михайлової Олени Валентинівни, про стягнення заборгованості в розмірі 49 771,73 грн, у тому числі: заборгованість за теплову енергію в сумі 49 458,22 грн, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 313,51 грн.
Хід розгляду справи та процесуальні дії.
Ухвалою від 15.06.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу визначив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановив строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов; позивачу - надати суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (якщо така буде подана) надати суду заперечення на відповідь на відзив. 
01.07.2026 від Фізичної особи-підприємця Михайлової Олени Валентинівни через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд залишити без розгляду позовну заяву. До відзиву додані додаткові документи.
02.07.2026 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив.
Також 02.07.2026 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” про витребування доказів на підставі ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.
04.07.2026 від Фізичної особи-підприємця Михайлової Олени Валентинівни через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій відповідач просить суд залишити без розгляду вимогу відповідача про залишення без розгляду позовної заяви, прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Ухвалою від 07.07.2026 суд призначив до розгляду клопотання Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" про витребування доказів в судовому засіданні на 13.07.2026; викликав представників сторін в судове засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою від 13.07.2026 суд вирішив розгляд справи №905/373/26 здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 04.08.2026; викликав представників сторін в судове засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою від 13.07.2026 суд частково задовольнив клопотання позивача про витребування доказів. Витребував у Головного управління ДПС у Донецькій області: -відомості щодо використання в комерційних цілях нежитлове приміщення - стоматологічного кабінету, площею 61,7 кв. м, розташованого за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 6, здачі його в оренду; - інформацію, чи зареєстровано як місце провадження ліцензованого виду діяльності ФОП Михайлової Олени Валентинівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за адресою нежитлового приміщення - стоматологічного кабінету: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 6.
Ухвалою від 04.08.2026 суд відклав розгляд справи на 19.08.2026; встановив Головному управлінню ДПС у Донецькій області строк до 17.08.2026 виконати вимоги ухвали суду від 13.07.2026; викликав позивача та відповідача (повторно) в судове засідання 04.08.2026 в режимі відеоконференції.
06.08.2026 на електронну адресу суду, на виконання вимог ухвали суду від 13.07.2026, від ГУ ДПС у Донецькій області надійшов лист.
07.08.2026 через систему “Електронний суд” від ФОП Михайлової О.В. надійшла заява, в якій заявник просить суд закрити провадження по справі та роз`яснити позивачу про можливість звернутись із даним позовом до суду цивільної юрисдикції.
07.08.2026 через систему “Електронний суд” від позивача надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в яких представник просить відмовити у задоволенні заяви відповідачки про закриття провадження у справі.
Ухвалою від 19.08.2026 суд закрив підготовче провадження у справі №905/373/26; призначив розгляд справи по суті на 07.09.2026; запропонував сторонам надати суду підсумовуючу позицію у справі та письмово викласти позицію в судових дебатах.
26.08.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла письмова позиція в судових дебатах, в якій останній підтримує позовні вимоги у повному обсязі та вважає, що доводи відповідача не спростовують ані підстав виникнення заборгованості, ані правильності її розміру, ані господарського характеру спірних правовідносин; просить задовольнити позовні вимоги.
03.09.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява, в якій заявник просить провести судове засідання без участі представника позивача та розглянути справу за наявними у матеріалах справи доказами, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
За приписами ч. 4 ст. 120 ГПК України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Згідно з частиною одинадцятою статті 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Суд встановив, що сторони у справі зареєстрували електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» та ухвала про відкриття провадження у справі та всі подальші ухвали суду в електронному вигляді були доставлені до електронного кабінету сторін в підсистемі «Електронний суд» про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку документу до електронного кабінету.
Отже, відповідач був належним чином повідомлений про рух справи.
Судове засідання 07.09.2026 проведено без участі представників сторін.
Як зазначено в ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Під час розгляду справи суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Позиції учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у період з 01.10.2024 по 28.02.2026 ОКП "Донецьктеплокомуненерго" надавалися послуги з постачання теплової енергії, з абонентського обслуговування до багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 6, у якому знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 61,7 кв.м, опалювальною площею 61,7 кв.м, що підключене до системи централізованого теплопостачання та не обладнане індивідуальним засобом обліку теплової енергії, яке належить фізичній особі-підприємцю Михайловій Олені Валентинівні на праві власності. 
У відзиві на позовну заяву від 01.07.2026 відповідач зазначає, що починаючи з 16.05.2022 року вона перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в селищі Болган Вінницькій області разом із сином, та враховуючи те, що Дружківська міська територіальна громада включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії з 24.02.2022, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року до припинення або скасування воєнного стану заборонено стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Також вказує, що в межах справи №211/5706/26 ОКП “Донецьктеплокомуненерго” звернулось до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Михайлової О.В. заборгованості за теплову енергію, яка склалась за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 60 872,10 грн. за період з 01.10.2021р. до 31.03.2026р. 
Позивач у відповіді на відзив від 02.07.2026 зауважує, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі, оскільки надані позивачем послуги надавались відносно об`єкту не житлового фонду, а комерційного призначення (стоматологічний кабінет). Також зазначив, що заборгованість, яка є предметом розгляду у цивільній справі (після подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог) становить 60872,10 грн за послуги з постачання теплової енергії та 608,28 грн за послугу з абонентського обслуговування, не є предметом розгляду у справі № 905/373/26, оскільки стосуються попереднього періоду нарахувань (до 30.09.2024 включно).
Щодо заяви відповідача про закриття провадження у справі.
07.08.2026 через систему “Електронний суд” від ФОП Михайлової О.В. надійшла заява, в якій відповідачка зазначає, на її думку, з відповіді податкового органу повідомлено, що Михайлова О.В. є власником приміщення, але в межах підприємницької діяльності вказане приміщення не використовувала. Вважає, що вона має бути відповідачем за даним позовом, як власник фізична особа, оскільки останній не стосується а ні господарської діяльності, а ні отримання відповідачем, як суб`єктом господарювання послуг відповідача. Зауважує, що нею жодного дня не велося підприємницької діяльності за вказаною адресою, що також вбачається із відповіді податкової. Робить висновок, що з урахуванням відповіді ГУ ДПС у Донецькій області заявлений позов може безпосередньо стосуватись прав і обов`язків відповідача, як фізичної особи та як власника приміщення, оскільки в межах господарської діяльності дане приміщення не використовувалось Михайловою О.В., просить суд закрити провадження по справі та роз`яснити позивачу про можливість звернутись із даним позовом до суду цивільної юрисдикції.
07.08.2026 через систему “Електронний суд” від позивача надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі в яких представник зазначає, що відповідачем у заяві від 07.08.2026 не наведено доказів того, що зазначене нежитлове приміщення у спірний період використовувалося для проживання або виключно для задоволення особистих чи побутових потреб фізичної особи, а тому вирішення питання щодо характеру спірних правовідносин та належної судової юрисдикції не може ґрунтуватися виключно на відсутності спірної адреси у формі №20-ОПП та заяві про застосування спрощеної системи оподаткування або на тому, що право власності на спірне майно зареєстроване за Михайловою О.В. як фізичною особою. Просить відмовити у задоволенні заяви відповідачки про закриття провадження у справі.
Розглянувши заяву відповідачки про закриття провадження у справі суд відмовляє в її задоволенні з огляду на наведене нижче.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, зокрема у спорах, які виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні правочинів у господарській діяльності, крім установлених законом винятків.
Критеріями розмежування юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Визначаючи предметну юрисдикцію, суд має виходити не з формального найменування сторони чи способу реєстрації її права власності, а із суті права або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, змісту позовних вимог, характеру правовідносин та юридичної природи встановлених обставин.
Фізична особа, набувши статусу підприємця, не втрачає статусу фізичної особи. Наявність державної реєстрації ФОП не означає, що особа виступає підприємцем у кожних правовідносинах. Вирішення питання юрисдикції залежить від того, чи діє фізична особа у конкретних спірних правовідносинах як суб`єкт господарювання та чи мають такі правовідносини господарський характер. Такий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18.
Водночас законодавство не передбачає окремого суб`єкта права власності -«фізична особа-підприємець». Власником нерухомого майна є фізична особа, що саме по собі не означає ані цивільного характеру всіх правовідносин щодо цього майна, ані відсутності його зв`язку з підприємницькою діяльністю. Власник вправі використовувати належне йому майно для здійснення підприємницької діяльності відповідно до частини першої статті 320 ЦК України.
У постанові від 07.03.2023 у справі № 904/587/22 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду наголосив, що статус ФОП і сам лише нежитловий характер нерухомості не дають підстав автоматично віднести спір до господарської юрисдикції. Суд повинен установити, у якому саме статусі особа виступає у спірних правовідносинах і чи пов`язані вони з її господарською діяльністю.
У постанові від 28.11.2024 у справі № 904/844/24 Верховний Суд зазначив, що для вирішення такого питання необхідно дослідити у сукупності: статус особи як ФОП саме у спірний період; тип, технічний опис і функціональне призначення нерухомого майна; мету його набуття та подальшого використання; види економічної діяльності підприємця і те, чи передбачають вони використання відповідного об`єкта у підприємницьких цілях. Отже, відсутність одного окремого документа про фактичне використання майна не усуває обов`язку суду оцінити всю сукупність доказів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16 визнала господарською юрисдикцію спору про оплату теплової енергії, оскільки приміщення, власником якого фізична особа була як громадянин, фактично використовувалося нею як ФОП для надання перукарських послуг. Отже, визначальним є не спосіб реєстрації права власності, а зміст конкретного зв`язку майна та спірного зобов`язання з підприємницькою діяльністю.
Судом установлено, що Михайлова О.В. зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 10.10.2024; відомості про припинення її підприємницької діяльності на час виникнення спору та звернення позивача до суду відсутні. Серед видів її економічної діяльності зазначено КВЕД 68.20 - «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».
Відповідачці належить не житлове приміщення, а стоматологічний кабінет загальною площею 61,7 кв. м. За своїм функціональним призначенням цей об`єкт є самостійним нежитловим приміщенням, яке не може бути використано для проживання чи задоволенням звичайних побутових потреб. Сам по собі нежитловий статус не утворює презумпції господарського використання, однак у поєднанні зі статусом відповідачки як ФОП та зареєстрованим видом діяльності, який безпосередньо охоплює експлуатацію власної нерухомості, є достатньою обставиною для встановлення характеру спірних правовідносин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що предмет спору пов`язаний з оплатою теплової енергії, поставленої до окремого нежитлового об`єкта. Обов`язок, щодо якого виник спір, стосується майна, яке за його функціональними характеристиками та зареєстрованим видом діяльності відповідачки може використовуватися у підприємницькій сфері.
Суд враховує лист ГУ ДПС у Донецькій області, згідно з яким відповідачка не подавала повідомлення за формою № 20-ОПП щодо спірного об`єкта та не зазначила відповідну адресу у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування. Проте зміст такого листа не містить відомостей про фактичне невикористання стоматологічного кабінету у підприємницькій діяльності. Він підтверджує лише відсутність у податковому органі відповідного повідомлення та відомостей про адресу провадження діяльності.
Таким чином, посилання відповідачки на лист ДПС ґрунтується на припущенні, що неподання форми № 20-ОПП тотожне невикористанню майна у господарській діяльності. Такий висновок не випливає безпосередньо зі змісту документа. Разом із тим суд не надає статусу ФОП, КВЕДу або нежитловому характеру приміщення самостійного й наперед визначального значення, а оцінює їх у взаємному зв`язку з предметом позову та характером об`єкта теплоспоживання.
За сукупністю встановлених обставин - наявність у відповідачки статусу ФОП у спірний період, зареєстрований вид діяльності з надання в оренду й експлуатації нерухомого майна, належність їй окремого нежитлового приміщення -стоматологічного кабінету, а також виникнення спору щодо оплати теплової енергії, поставленої саме до цього об`єкта, - є вірогіднішими на підтвердження зв`язку спірних правовідносин із господарською діяльністю, ніж висновок про їх виключно особистий чи побутовий характер.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачка виступає як фізична особа-підприємець, а спір пов`язаний із належним їй нежитловим майном, яке входить до майнової сфери її підприємницької діяльності. Спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а тому підстави для закриття провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України відсутні.
Фактичні обставини справи, зміст та виконання спірних правовідносин
Суд встановив, що Михайлова Олена Валентинівна є власницею нежитлового приміщення загальною площею 61,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на вказаний об`єкт набуто на підставі договору купівлі-продажу стоматологічного кабінету від 17.06.2021 № 3261, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт має функціональне призначення стоматологічного кабінету та не належить до житлового фонду.
04.10.2021 ОКП «Донецьктеплокомуненерго» оприлюднило на своєму офіційному вебсайті текст Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, форму заяви-приєднання, відомості про тарифи, умови якості послуг і розмір плати за абонентське обслуговування. Відповідно до пунктів 1, 2 договору він є публічним договором приєднання та набирає чинності через 30 днів з дня його оприлюднення.
За умовами договору фактом приєднання споживача до його умов є, зокрема, надання виконавцеві підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку або фактичне отримання послуги. Відтак з 03.11.2021 між позивачем та Михайловою О.В. виникли договірні правовідносини щодо надання послуги з постачання теплової енергії стосовно належного їй нежитлового приміщення.
Відповідно до пунктів 5, 11, 12 договору обсяг послуги, спожитої у будинку, визначається за показаннями вузла комерційного обліку, а за його відсутності - розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Одиницею вимірювання обсягу послуги є гігакалорія.
У будинку по вул. Космонавтів, буд. 6 у м. Дружківка, до системи централізованого теплопостачання якого підключене спірне приміщення, відсутній вузол комерційного обліку теплової енергії. Нежитлове приміщення відповідачки індивідуальним засобом обліку теплової енергії не обладнане. За таких умов обсяг послуги, що припадає на спірне приміщення, визначався позивачем розрахунково в порядку, передбаченому договором і Методикою розподілу.
Пунктами 30, 31, 32, 34 та 41 договору передбачено, що споживач вносить виконавцеві плату, яка складається з плати за послугу з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування. Розрахунковим періодом є календарний місяць; плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця, а оплата за послугу має бути здійснена не пізніше останнього дня місяця, наступного за розрахунковим.
Тарифи на теплову енергію для категорії інших споживачів без індивідуальних теплових пунктів були встановлені розпорядженнями Донецької обласної військової адміністрації: № 599/5-24 від 09.09.2024 - 3680,16 грн за 1 Гкал без ПДВ; № 828/5-24 від 12.12.2024 - 3699,06 грн за 1 Гкал без ПДВ; № 117/5-25 від 17.02.2025 - 3845,18 грн за 1 Гкал без ПДВ; № 361/5-25 від 22.09.2025 - 3739,46 грн за 1 Гкал без ПДВ; № 878/5-25 від 18.12.2025 - 3777,05 грн за 1 Гкал без ПДВ.
Розмір плати за абонентське обслуговування визначався наказами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» № 211 від 05.09.2024 та № 158 від 29.09.2024. Для споживачів за індивідуальними договорами без урахування витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку такий розмір становив відповідно 29,78 грн і 31,03 грн на місяць з ПДВ.
Суд також встановив, що Михайлова О.В. набула статусу фізичної особи-підприємця 10.10.2024; відомості про припинення її підприємницької діяльності відсутні. Набуття фізичною особою статусу підприємця не припинило укладеного нею раніше договору про надання послуги з постачання теплової енергії та не змінило особу споживача. Оскільки відомості про припинення або заміну цього договору відсутні, його умови продовжували регулювати правовідносини сторін і в період, за який заявлено позовні вимоги, коли відповідачка була зареєстрована як фізична особа-підприємець.
На виконання договору позивач нарахував відповідачці плату за послуги з постачання теплової енергії за листопад 2024 року - лютий 2026 року, що підтверджується актами приймання-передачі послуг та рахунками. Загальна вартість послуг з постачання теплової енергії за вказаний період становить 49 458,22 грн, зокрема: за листопад 2024 року - 5722,22 грн; за грудень 2024 року - 5683,30 грн; за січень 2025 року - 5008,43 грн; за лютий 2025 року - 7138,75 грн; за березень 2025 року - 4409,93 грн; за жовтень 2025 року - 193,79 грн; за листопад 2025 року - 3810,55 грн; за грудень 2025 року - 7418,75 грн; за січень 2026 року - 7454,54 грн; за лютий 2026 року - 2617,96 грн.
Відомості про тарифи, застосовані в актах і рахунках, відповідають тарифам, установленим уповноваженим органом на відповідні періоди. Позивач також нарахував відповідачці плату за абонентське обслуговування за період з жовтня 2024 року по лютий 2026 року. З урахуванням проведених перерахунків її розмір становить 313,51 грн.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачкою 49 458,22 грн за послуги з постачання теплової енергії та 313,51 грн плати за абонентське обслуговування.
З метою досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачці претензії з доданими рахунками та актами приймання-передачі послуг: № 149 від 12.05.2025 - на електронну адресу 02.06.2025; № 120 від 19.02.2026 - через месенджер «Viber» 25.02.2026; № 195 від 17.03.2026 - поштовим відправленням № 5220400185695 з описом вкладення. Невиконання відповідачкою обов`язку з оплати послуг стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Отже, між сторонами існували договірні правовідносини з надання послуги з постачання теплової енергії щодо належного відповідачці нежитлового приміщення. У спірний період позивач здійснював постачання теплової енергії та нараховував плату за абонентське обслуговування відповідно до умов договору, установлених тарифів і здійснених розрахунків. У відповідачки виник обов`язок оплатити вартість наданих послуг та плату за абонентське обслуговування у встановлені договором строки. Доказів виконання цього обов`язку в частині сплати 49 458,22 грн за теплову енергію та 313,51 грн за абонентське обслуговування матеріали справи не містять.
Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення
Відповідно до статей 13, 74, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу на засадах змагальності, а кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює кожний доказ окремо та у взаємному зв`язку з іншими доказами, а наявність відповідної обставини вважається доведеною, якщо подані на її підтвердження докази є більш вірогідними, ніж докази на її спростування.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою статті 509, статтями 525, 526, 530 та 629 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок належним чином та у встановлений строк, а одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.
За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу постачальник зобов`язується надавати споживачеві відповідні ресурси, а споживач — оплачувати вартість прийнятих ресурсів і дотримуватися передбаченого договором режиму їх використання (стаття 714 Цивільного кодексу України).
Послуга з постачання теплової енергії є комунальною послугою (стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені договором; оплата здійснюється щомісяця, якщо інший порядок не встановлено договором (пункт 5 частини першої статті 7, частина перша статті 9 цього Закону). Обов`язок щомісячно оплачувати фактично отриману теплову енергію також передбачений статтею 19 Закону України «Про теплопостачання».
Щодо оплати послуги з постачання теплової енергії.
Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено укладення зі співвласниками багатоквартирного будинку індивідуального договору про надання комунальної послуги як публічного договору приєднання, якщо ними не обрано іншу модель договірних відносин.
Правила надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, визначають порядок надання послуги, визначення її обсягу, формування рахунків та оплати. Відповідно до пунктів 32, 34– 36 Правил плата за послугу визначається з урахуванням установленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного і розподіленого відповідно до законодавства; розрахунковим періодом є календарний місяць, а оплата здійснюється у строки, передбачені договором. Підпунктом 5 пункту 45 Правил установлено обов`язок індивідуального споживача оплачувати надану послугу за встановленими цінами (тарифами).
За умовами Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, укладеного сторонами, обсяг послуги, спожитої у будинку, визначається за показаннями вузла комерційного обліку, а у разі його відсутності — розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Такий порядок відповідає вимогам Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Судом установлено, що будинок, у якому розташоване належне відповідачці нежитлове приміщення, приєднаний до системи централізованого теплопостачання. У будинку відсутній вузол комерційного обліку теплової енергії, а спірне приміщення не обладнане індивідуальним засобом обліку. Тому позивач правомірно визначав обсяг послуги, що припадає на відповідачку, розрахунково відповідно до договору та Методики № 315.
Згідно з пунктами 30 і 31 договору вартість послуги визначається виходячи з установленого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої теплової енергії. У разі зміни тарифу новий тариф застосовується з дати введення його в дію без внесення змін до договору.
У спірний період тарифи на теплову енергію для категорії інших споживачів без індивідуальних теплових пунктів встановлювалися розпорядженнями Донецької обласної військової адміністрації. Надані позивачем акти приймання-передачі послуг, рахунки та розрахунок заборгованості містять нарахування, здійснені із застосуванням тарифів, установлених уповноваженим органом для відповідних періодів.
На підтвердження факту надання послуги позивач надав акти підключення та відключення будинку від системи теплопостачання у зв`язку з початком і завершенням опалювального періоду, акти приймання-передачі послуг з постачання теплової енергії, рахунки та помісячний розрахунок заборгованості. Оцінивши ці докази у сукупності, суд установив надання відповідачці послуг з постачання теплової енергії на загальну суму 49 458,22 грн.
Набуття Михайловою О.В. статусу фізичної особи-підприємця 10.10.2024 не припинило раніше укладеного договору та не зумовило заміни сторони в зобов`язанні. За відсутності доказів припинення, зміни чи укладення іншого договору його умови продовжували регулювати надання послуг щодо спірного приміщення у період, за який заявлено позовні вимоги. Відповідачка не надала доказів оплати послуги з постачання теплової енергії чи контррозрахунку, який спростовував би визначений позивачем розмір боргу.
Отже, обов`язок відповідачки сплатити 49 458,22 грн за послуги з постачання теплової енергії виник на підставі публічного індивідуального договору, фактичного надання послуги та відповідних положень законодавства.
Щодо плати за абонентське обслуговування.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування є платежем, який індивідуальний споживач сплачує виконавцеві комунальної послуги для відшкодування витрат, пов`язаних, зокрема, з укладенням договору, розподілом обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті послуги.
За змістом статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцеві за індивідуальним договором, який є публічним договором приєднання, складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Граничний розмір такої плати визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 встановлено граничний розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами. У межах такого граничного розміру виконавець визначає конкретний розмір плати з урахуванням власних витрат, пов`язаних з абонентським обслуговуванням.
Пунктами 30, 32 та 41 Типового індивідуального договору передбачено, що плата за абонентське обслуговування є складовою плати виконавцеві, нараховується щомісяця та підлягає внесенню споживачем у строки, встановлені договором. Підпунктом 13 пункту 45 Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830, встановлено обов`язок індивідуального споживача вносити плату за абонентське обслуговування у строки, визначені договором.
Суд установив, що у спірний період позивач визначив розмір плати за абонентське обслуговування наказами № 211 від 05.09.2024 та № 158 від 29.09.2024. Нарахування відповідачці здійснювалися щомісячно у розмірі 29,78 грн та 31,03 грн з ПДВ, тобто в межах установленого Кабінетом Міністрів України граничного розміру. За результатами здійснених перерахунків заборгованість відповідачки за абонентське обслуговування становить 313,51 грн.
Відповідачка не надала доказів сплати цієї суми або доказів, які б спростовували правильність нарахування чи проведених позивачем перерахунків. Тому вимога позивача про стягнення 313,51 грн плати за абонентське обслуговування є обґрунтованою.
Заперечення відповідачки щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 підлягають окремій оцінці судом, оскільки стосуються наявності передбаченої спеціальним актом заборони на стягнення заборгованості за певний період, а не виникнення чи припинення договірного грошового зобов`язання.
У спірний період відповідачка була зареєстрована фізичною особою-підприємцем. Відповідно до статті 51 ЦК України до її підприємницької діяльності застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті правовідносин. Тому, отримуючи послугу для забезпечення функціонування об`єкта, використовуваного у підприємницькій діяльності, відповідачка несе договірний обов`язок з її оплати як суб`єкт господарювання.
Суд установив, що серед видів економічної діяльності відповідачки зазначено КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Об`єктом теплоспоживання є не житло та не місце проживання відповідачки, а окреме нежитлове приміщення - стоматологічний кабінет. Функціональне призначення цього об`єкта та зареєстрований вид діяльності відповідачки свідчать про його зв`язок із підприємницькою, а не побутовою сферою.
Надані відповідачкою довідки ВПО та договір оренди житла підтверджують її проживання за іншою адресою, однак не містять відомостей про об`єктивну неможливість використання стоматологічного кабінету у спірний період, його пошкодження, припинення доступу до нього або припинення надання до нього теплової енергії. Такі документи не спростовують договірного характеру обов`язку з оплати послуг, наданих щодо нежитлового об`єкта, який використовується у сфері підприємницької діяльності.
За таких обставин положення постанови № 206 не змінюють і не обмежують право позивача вимагати виконання відповідачкою договірного обов`язку з оплати послуг.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення основного боргу в загальному розмірі 49 771,73 грн.
Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд - 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", до відповідача Фізичної особи-підприємця Михайлової Олени Валентинівни, про стягнення заборгованості в розмірі 49771,73 грн, задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Михайлової Олени Валентинівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (84207, Донецька область, Краматорський район, місто Дружківка, вул. Космонавтів, б. 39; код ЄДРПОУ 03337119) заборгованість за теплову енергію у розмірі 49458,22 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування у розмірі 313,51 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 гривень.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В судовому засіданні 07.09.2026 складено та підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 17.09.2026.
Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз