КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2026 року № 320/5285/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом Комунального підприємства Тетіївської обласної ради "Тетіївтепломережа" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
Позивач, Комунальне підприємство Київської обласної ради "Тетіївтепломережа", звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від № 0169125005 від 29.10.2018, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі акту камеральної перевірки № 2676/50-05/247982 від 08.10.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом із порушенням норм матеріального права та встановленої Податковим кодексом України процедури проведення і оформлення результатів податкової перевірки. Позивач наполягає, що акт камеральної перевірки та прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення не були належним чином направлені та вручені підприємству у 2018 році. На його переконання, відсутність своєчасного вручення цих документів позбавила підприємство можливості подати заперечення до акта перевірки, реалізувати право на адміністративне оскарження та своєчасно звернутися до суду. Позивач вказує, що податковою адресою підприємства є адреса в місті Тетієві по вулиці Соборній, 19-А, однак документи за результатами перевірки за цією адресою фактично не отримано. Твердження податкового органу про належне вручення акта та податкового повідомлення-рішення, на думку позивача, не підтверджені належними та достатніми доказами. Також позивач зазначає, що про наявність спірного податкового повідомлення-рішення дізнався лише під час розгляду справи №320/3369/21, а його якісну копію отримав у серпні 2023 року після неодноразового направлення адвокатських запитів. У зв`язку із цим позивач вважає, що строк звернення до суду має обчислюватися саме з моменту фактичного отримання копій оскаржуваних документів. Крім того, позивач посилається на протиправність самої перевірки. На його думку, контролюючим органом фактично проведено не камеральну, а електронну документальну перевірку, проведення якої можливе лише за заявою платника податків. Позивач стверджує, що поняття «камеральна електронна перевірка» Податковим кодексом України не передбачено, а тому контролюючий орган вийшов за межі повноважень та предмета камеральної перевірки. Позивач також вважає, що дослідження питань своєчасності реєстрації податкових накладних та застосування штрафних санкцій потребувало проведення документальної перевірки, а акт камеральної перевірки не може бути належною правовою підставою для прийняття спірного рішення. Окремо позивач посилається на порушення пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, оскільки податкове повідомлення-рішення, за його позицією, не могло бути прийнято до належного вручення акта перевірки та надання платнику можливості подати заперечення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 позовну заяву було повернуто позивачу.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024 вищевказану ухвалу було скасовано та справу направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
З огляду на висновки Шостого апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 10.06.2024, адміністративний позов відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, перешкоди для прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі Київським окружним адміністративним судом відсутні.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання.
Відповідач проти позову заперечує та вважає спірне податкове повідомлення-рішення правомірним. Податковий орган зазначає, що камеральну перевірку проведено на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України на підставі даних податкової звітності позивача та Єдиного реєстру податкових накладних. Під час перевірки встановлено порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування за липень 2018 року. Ці обставини відображено в акті від 08.10.2018 №2676/50-05/24879282, а факт несвоєчасної реєстрації позивачем належними доказами не спростовано. На підставі встановленого порушення відповідно до пункту 120№.1 статті 120№ Податкового кодексу України контролюючим органом правомірно застосовано до позивача штраф у сумі 227,00 грн. Відповідач наголошує, що перевірка своєчасності реєстрації податкових накладних прямо належить до предмета камеральної перевірки, а тому доводи позивача про необхідність проведення документальної електронної перевірки є безпідставними. Щодо вручення документів відповідач зазначає, що акт перевірки направлено на податкову адресу позивача рекомендованим листом та отримано його представником 17.10.2018. Податкове повідомлення-рішення також направлено рекомендованим поштовим відправленням і вручено представнику підприємства 30.10.2018. Отже, контролюючий орган дотримався порядку листування з платником податків, установленого статтею 42 Податкового кодексу України. Відповідач звертає увагу, що після отримання акта перевірки позивач не скористався правом подати заперечення, а факт повторного отримання копій документів у 2023 році не спростовує їх належного вручення у 2018 році. Крім заперечень по суті спору, відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а також у зв`язку з перебуванням у провадженні суду іншої справи №320/8328/24 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Водночас для вирішення спору по суті відповідач просить виходити з того, що камеральна перевірка проведена правомірно, факт несвоєчасної реєстрації податкових накладних підтверджений даними ЄРПН, а податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі та в межах повноважень контролюючого органу.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.
У жовтні 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку КП «ТЕТІЇВТЕПЛОМЕРЕЖА» з питання дотримання строків реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних за липень 2018 року.
За результатами перевірки складено акт від 08.10.2018 №2676/50-05/24879282, у якому встановлено порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних, передбачених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.
На підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.10.2018 №0169125005, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 227,00 грн.
Не погодившись зі спірним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Щодо заявленого відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Обґрунтовуючи клопотання, відповідач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято 29.10.2018, тоді як із цим позовом позивач звернувся лише у 2024 році. За твердженням відповідача, акт камеральної перевірки від 08.10.2018 №2676/50-05/24879282 отримано представником позивача 17.10.2018, а податкове повідомлення-рішення від 29.10.2018 №0169125005 - 30.10.2018, у зв`язку із чим позивач був обізнаний про прийняте щодо нього рішення ще у 2018 році. 
Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить із такого.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
У постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 судова палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, строк звернення до суду визначається частиною другою статті 122 КАС України та становить шість місяців із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. 
Отже, визначальним для обчислення строку звернення до суду є не сама дата прийняття суб`єктом владних повноважень спірного рішення, а встановлення моменту, коли це рішення було належним чином доведене до відома платника податків або коли за обставинами справи він об`єктивно повинен був дізнатися про його існування.
Позивач зазначає, що фактично дізнався про існування податкового повідомлення-рішення від 29.10.2018 №0169125005 лише під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи №320/3369/21 у травні 2023 року, а придатні для ознайомлення копії акта перевірки та податкового повідомлення-рішення отримав у серпні 2023 року. 
На підтвердження своєї позиції позивач посилається на матеріали справи №320/3369/21, адвокатські запити та отримані за результатами їх розгляду копії документів. 
У позовній заяві також заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду саме з огляду на наведені обставини. 
Водночас долучене відповідачем клопотання містить посилання на отримання позивачем податкового повідомлення-рішення 30.10.2018, однак саме по собі викладення відповідного твердження у процесуальному документі не є достатнім доказом належного вручення конкретного податкового повідомлення-рішення.
Для встановлення моменту, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, має бути достовірно підтверджено, що саме податкове повідомлення-рішення від 29.10.2018 №0169125005 було направлено за належною податковою адресою підприємства та отримано уповноваженою особою. Відповідні обставини повинні підтверджуватися первинними поштовими документами, які дають змогу ідентифікувати зміст відправлення, його номер, адресу одержувача, дату вручення та особу, яка його отримала.
Наявні матеріали не дають суду можливості беззаперечно встановити, що повідомлення про вручення, на яке посилається відповідач, стосується саме оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а не іншої кореспонденції контролюючого органу. Так само з наданих документів неможливо достовірно встановити повноваження особи, яка нібито отримала відповідне відправлення.
Суд враховує, що залишення позову без розгляду є процесуальним наслідком, який обмежує доступ особи до розгляду її вимог по суті, а тому застосування такого наслідку можливе лише за умови достовірного встановлення факту пропуску строку та відсутності поважних причин для його поновлення. 
При наявності обґрунтованого сумніву щодо моменту отримання оскаржуваного рішення такий сумнів не може тлумачитися на шкоду праву особи на доступ до суду.
З огляду на те, що позивач послідовно зазначає про отримання інформації щодо спірного податкового повідомлення-рішення лише у 2023 році, вживав заходів для одержання його копії та після отримання відповідних документів звернувся до суду, наведені ним причини пропуску строку є об`єктивно пов`язаними з відсутністю належного доведення до його відома змісту спірного рішення.
За сукупністю встановлених обставин суд доходить висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду підлягають визнанню поважними, а строк поновленню.
Отже, підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до частини третьої статті 123 та пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, у зв`язку із чим клопотання відповідача задоволенню не підлягає.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 75 ПК України Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Згідно вимог ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 86.8 статті 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За приписами пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Так, відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку Комунального підприємства «ТЕТІЇВТЕПЛОМЕРЕЖА» Тетіївської міської ради з питання дотримання граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За результатами перевірки складено акт від 08.10.2018 №2676/50-05/24879282, у якому контролюючим органом установлено порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок несвоєчасної реєстрації зазначених у акті перевірки податкових накладних.
На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.10.2018 №0169125005, яким відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 227,00 грн.
Надаючи оцінку доводам позивача про відсутність у контролюючого органу правових підстав для проведення камеральної перевірки з питання своєчасності реєстрації податкових накладних, суд зазначає таке.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.
За змістом підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, зокрема даних Єдиного реєстру податкових накладних.
У редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України прямо передбачалося, що предметом камеральної перевірки може бути своєчасність реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до них у Єдиному реєстрі податкових накладних виключно на підставі даних, що зберігаються та опрацьовуються у відповідних інформаційних базах.
Отже, перевірка дотримання платником податків граничних строків реєстрації податкових накладних законодавцем безпосередньо віднесена до предмета камеральної перевірки.
Для встановлення такого порушення контролюючому органу достатньо зіставити дату складення податкової накладної, передбачений законом граничний строк її реєстрації та дату її фактичної реєстрації, зафіксовану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Дослідження первинних бухгалтерських документів для встановлення самого факту дотримання або порушення строку реєстрації податкової накладної не вимагається.
У постанові від 04.09.2020 у справі №805/4480/16-а Верховний Суд сформулював такий висновок: «предметом камеральної перевірки охоплюються питання реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування».
Верховний Суд у цій постанові також виходив із того, що при визначенні порядку обчислення строків подання податкових накладних для реєстрації застосуванню підлягає податкове законодавство, яким установлено граничний строк реєстрації, що обчислюється календарними днями, а за його порушення застосовується штраф. 
Відповідно до пунктів 76.1 та 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без прийняття спеціального рішення керівником такого органу та без оформлення направлення на її проведення. Згода платника податків на проведення камеральної перевірки та його присутність під час її проведення не є обов`язковими.
Таким чином, контролюючий орган не був зобов`язаний видавати окремий наказ про проведення спірної перевірки, оформлювати направлення, попередньо повідомляти позивача про її проведення або отримувати згоду підприємства.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що контролюючим органом фактично проведено документальну невиїзну електронну перевірку, здійснення якої можливе лише за заявою платника податків.
Правова природа перевірки визначається не окремим словосполученням, використаним у її назві, а сукупністю таких ознак, як предмет перевірки, джерела інформації, місце та порядок її проведення.
Спірна перевірка проведена у приміщенні контролюючого органу, без участі представників позивача, виключно на підставі даних податкової звітності та Єдиного реєстру податкових накладних, а її предметом було дотримання граничних строків реєстрації податкових накладних.
Наведені ознаки відповідають встановленому підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України поняттю камеральної перевірки.
Щодо суті встановленого податкового порушення суд зазначає таке.
Аналіз наведених вище положень ПК України свідчить, що податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної реєстрації податкової накладної є вчиненим із моменту закінчення встановленого законом граничного строку її реєстрації. Кількість календарних днів прострочення має значення для визначення розміру штрафної санкції, однак не впливає на кваліфікацію самого порушення.
Як вбачається з акта камеральної перевірки та розрахунку штрафної санкції, зазначені в них податкові накладні зареєстровано позивачем після спливу граничних строків, установлених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.
Відомості щодо дат складення та фактичної реєстрації податкових накладних отримані контролюючим органом з Єдиного реєстру податкових накладних, тобто з офіційної інформаційної бази, ведення якої покладене на податковий орган.
При цьому, позивач не надав суду квитанцій контролюючого органу або інших належних електронних доказів, які б підтверджували направлення відповідних податкових накладних для реєстрації у межах установленого законом строку.
Позивач також не заперечив конкретних дат складення та фактичної реєстрації податкових накладних, зазначених в акті перевірки, не навів іншого розрахунку кількості днів прострочення та не спростував правильності визначення суми штрафної санкції.
Суд ураховує, що відповідальність за порушення строку реєстрації податкової накладної не може застосовуватися автоматично за наявності об`єктивних обставин, які не залежали від волі платника та унеможливили своєчасне виконання податкового обов`язку.
У постанові від 31.01.2020 у справі №821/819/17 Верховний Суд наголосив на необхідності встановлення причин пропущення строку та з`ясування, чи вчинив платник усі залежні від нього дії для своєчасної реєстрації. 
Проте, у цій справі позивач не посилається на технічну неможливість реєстрації податкових накладних, безпідставне неприйняття контролюючим органом своєчасно направлених документів, несправність ЄРПН або інші обставини, які об`єктивно не залежали від його волі.
Матеріали справи не містять квитанцій про неприйняття або зупинення реєстрації податкових накладних, повідомлень про технічну помилку чи доказів звернення позивача до контролюючого органу у зв`язку з неможливістю своєчасної реєстрації.
Отже, встановлений контролюючим органом факт порушення граничних строків реєстрації податкових накладних позивачем не спростований.
Суд також враховує, що позивач не довів належність відповідних податкових накладних до встановлених пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України категорій, за несвоєчасну реєстрацію яких штрафна санкція не застосовується.
Стосовно доводів позивача про ненаправлення та неотримання акта камеральної перевірки і податкового повідомлення-рішення суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який після реєстрації в контролюючому органі вручається або надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за податковою адресою платника податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків чи його представнику.
Як вбачається з матеріалів справи, акт камеральної перевірки направлено контролюючим органом на податкову адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням. Відповідно до наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення акт перевірки отримано уповноваженою особою підприємства 17.10.2018.
Позивач не надав доказів того, що зазначені документи були направлені за адресою, відмінною від його податкової адреси, що підписи у повідомленнях про вручення вчинені сторонніми особами або що наведені у поштових документах відомості є недостовірними.
Саме по собі заперечення позивачем факту отримання документів не спростовує письмових доказів їх направлення та вручення у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Повторне отримання позивачем копій акта перевірки та податкового повідомлення-рішення у 2023 році у відповідь на адвокатські запити не доводить, що відповідні документи не направлялися та не вручалися підприємству у 2018 році.
Одержання повторної копії документа не змінює правових наслідків його попереднього вручення та не створює нового моменту, з якого особа вважається обізнаною про його існування.
Суд також враховує, що після отримання акта перевірки позивач не подав до контролюючого органу заперечень, у яких міг оспорити зазначені в акті дати реєстрації податкових накладних, надати квитанції про їх своєчасне направлення або повідомити про наявність обставин, які перешкоджали виконанню податкового обов`язку.
Неподання заперечень до акта перевірки саме собою не позбавляє платника податків права на судове оскарження прийнятого податкового повідомлення-рішення. 
Водночас, така обставина підтверджує, що до прийняття спірного рішення контролюючому органу не було надано жодних документів, які спростовували б зафіксоване перевіркою порушення.
Суд відхиляє доводи позивача про недотримання контролюючим органом пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України.
У редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України передбачалося прийняття податкового повідомлення-рішення протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки.
Акт перевірки вручено 17.10.2018, тоді як податкове повідомлення-рішення прийнято 29.10.2018, тобто на восьмий робочий день після його вручення та в межах встановленого законом строку.
Заперечення до акта перевірки позивачем не подавалися, тому підстав для застосування спеціального порядку прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами розгляду таких заперечень не існувало.
Отже, доводи позивача фактично зводяться до заперечення процедури проведення перевірки та направлення її результатів, однак не спростовують самого податкового порушення.
Позивач не надав доказів своєчасного направлення податкових накладних на реєстрацію, не заперечив дат їх фактичної реєстрації, зазначених контролюючим органом, не подав альтернативного розрахунку штрафу та не довів існування об`єктивних обставин, які виключали його відповідальність.
Натомість відповідачем надано акт камеральної перевірки, розрахунок штрафної санкції та відомості інформаційних систем щодо дат фактичної реєстрації податкових накладних, які в сукупності підтверджують порушення позивачем пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Оцінивши надані сторонами докази відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що відповідач виконав покладений на нього обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення, тоді як позивач не спростував установлених контролюючим органом фактичних обставин.
Таким чином, камеральну перевірку проведено контролюючим органом у межах наданих йому повноважень та відповідно до встановленого Податковим кодексом України порядку. Факт несвоєчасної реєстрації податкових накладних підтверджений даними Єдиного реєстру податкових накладних, а розмір застосованої штрафної санкції визначено відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.
За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 29.10.2018 №0169125005 прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, установлені законодавством, є обґрунтованим, а тому правові підстави для його скасування відсутні.
В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги наведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити Комунальному підприємству Тетіївської обласної ради "Тетіївтепломережа" цей строк.
2. У задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду - відмовити.
3. У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства Київської обласної ради "Тетіївтепломережа" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Діска А.Б.