ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 липня 2026 року | м.Суми

Справа №581/51/25 
Номер провадження 22-ц/816/321/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  
на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 березня 2025 року у складі судді Кузьмінського О.В., ухваленого в сел. Липова Долина Сумської області, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - відділ «Служба у справах дітей» Липоводолинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,
у с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позовні вимоги мотивовані тим, що вони з ОСОБА_2 з 18 липня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 01 листопада 2023 року. Вони з відповідачкою мають двох спільних малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Висновком виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради визначено місця проживання дітей разом з ним. Нині він перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 та мають спільну дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Від попереднього шлюбу дружина має трьох дітей, які також проживають з ними.
Зараз його сім`я проживає поряд із будинком його батьків. За потреби, вони допомагають у догляді за шістьма дітьми. Вони створили для дітей задовільні умови проживання, діти забезпечені найнеобхіднішим - тепла оселя, одяг і взуття відповідно до їх віку і сезону, достатньо їжі, посібники для навчання. До липня 2024 року працював у Липоводолинському КП ГВП «Комунпослуга», зараз тимчасово не працює, завжди шукає підробіток. 
Натомість відповідачка жодним чином не піклується про дітей, вона їм не телефонує та не спілкується з ними. Веде аморальний спосіб життя, пиячить, постійно змінює місце проживання і співмешканців. 
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. 
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків з утримання та виховання малолітніх дітей знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду. Так, з часу вилучення дітей від матері та до звернення до суду з цим позовом, відповідачка не вчиняла будь-яких дій, які б свідчили про її участь у вихованні дітей, матеріально дітей не забезпечує. Доказів на підтвердження протилежного відповідачка не надала. 
Зазначає, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, у зв`язку з чим перебуває на обліку у лікаря-нарколога, негативно впливає на виховання та духовний розвиток дітей, та на підготовку їх до сімейного життя. 
Вважає, що суду першої інстанції безпідставно не погодився із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківський прав, з посиланням на недоведеність відвідування відповідачкою дітей в стані алкогольного сп`яніння, адже сама відповідачка не заперечує існування даного факту.
Звертає увагу на те, після проголошення судового рішення в даній справі, відповідачка жодного разу не відвідувала дітей, звільнилася з роботи, аліментів не сплачує. 
Відповідачка, у визначений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача 14 липня 2026 року надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було задоволено судом, а 20 липня 2026 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Колегія суддів, розглянувши клопотання представника заявника про відкладення розгляду справи вважає його необгрунтованим і таким , що не підлягає задоволенню виходячи з наступного:
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Виходячи із клопотання представника позивача причиною неявки до суду апеляційної інстанції є надання переваги участі у розгляді іншої справи, але, оскільки заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 18 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 01 листопада 2023 року (а.с. 9-10).
Під час перебування в шлюбі у сторін народилися спільні діти: син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6, 7). 
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 лютого 2025 року стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, починаючи стягнення з 16 січня 2025 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с. 65-66).
02 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб (а.с. 14).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 (а.с. 15-16).
Родина ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з 16 грудня 2024 року має статус багатодітної сім`ї (а.с. 17).
Рішенням №61 виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради від 22 березня 2023 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 терміном на 1 рік (а.с. 11-13).
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 09 січня 2025 року, малолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_3 проживають разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у двохкімнатному будинку в АДРЕСА_2 , у якому створені необхідні умови для проживання та навчання дітей: діти мають окремі ліжка, стіл письмовий, іграшки, канцтовари, мобільні телефони, забезпечені одягом та взуттям. В будинку наявна необхідна побутова техніка, заготовлені дрова на зиму. У сім`ї дружні та доброзичливі родинні відносини (а.с. 18).
Відповідно до довідки № 01-12/167 від 10 лютого 2025 року, виданої КНП «Липоводолинська лікарня», відповідач ОСОБА_2 з 20 липня 2023 року перебуває на обліку лікаря-нарколога, діагноз F 10.2.3. (а.с. 48).
Постановою Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, яке полягало в тому, що вона 05 травня 2021 року ухилилася від належного виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов виховання та проживання двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме при обстеженні житлово-комунальних умов по АДРЕСА_1 , виявлені антисанітарні умови проживання, бруд у будинку, їжа не приготовлена, дитячий одяг та взуття брудні, ковдра та подушки брудні, продуктами харчування родина забезпечена мінімально, відсутній сезонний одяг та дитячі іграшки, відсутнє підсобне господарство, чим не виконала вимоги ст. 150 СК України (а.с. 42).
Постановою Липоводолинського районного суду Сумської області 06 березня 2023 року за фактом ухилення ОСОБА_2 від належного виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов життя, виховання та проживання малолітніх дітей, що було виявлено при обстеженні житлово-побітових умов 20 лютого 2023 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КУпАП (а.с. 43). 
Постановами Липоводолинського районного суду Сумської області ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності 01 серпня 2023 року та 23 травня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 178 КУпАП (а.с. 42-45, 64).
25 жовтня 2022 року при обстеженні житлово-побутових умов проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мешкали в АДРЕСА_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_19 , встановлено, що для виховання та навчання дітей не створено належних умов, вирішено ініціювати притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків (а.с. 68). 
20 лютого 2023 року при обстеженні житлово-побутових умов проживання дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які мешкали в АДРЕСА_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_19 , вирішено у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дітей, небезпечним середовищем, вилучити дітей та влаштувати до родити баби ОСОБА_20 (а.с. 69).
З 02 березня по 16 червня 2023 року діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у Хоружівському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області; 16 червня 2023 року діти передані батьку ОСОБА_1 (а.с. 74-77).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Липоводолинської селищної ради від 23 січня 2025 року, затвердженого рішенням виконкому ради, доцільним є позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Висновок мотивований тим, що ОСОБА_2 на даний час житла та місця реєстрації не має, ніде не працює, засобів для утримання дітей не має, матеріально дітей не утримує, часто притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, зловживання алкогольними напоями. За весь час окремого проживання матері від дітей, мати 4 рази відвідувала дітей в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 30 - 32).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не було встановлено передбачених ст. 164 СК України обставин, які б слугували підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайньою мірою з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див.: постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (див.: постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20)).
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21 (провадження № 61-10098св23), та багатьох інших.
Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції надано правову оцінку поданим доказам і встановлено, що у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_2 , як позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей. 
Зокрема встановлено, що дітей сторін було відібрано від матері - ОСОБА_2 та з 02 березня 2023 року до 16 червня 2023 року вони перебували в Хоружівському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. З 16 червня 2023 року діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні.
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 лютого 2025 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей. За ствердженням позивача, рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, однак доказів на підтвердження цих обставин інстанцій ним судам не надає. 
Крім того, існування у відповідача заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення особи батьківських прав, оскільки не є підтвердженням ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини, свідомого нехтування батьком своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17). 
Суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Липоводолинської селищної ради про доцільність позбавлення батьківський прав ОСОБА_2 відносно двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради від 23 січня 2025 року №7. Даний висновок складено виключно на підставі поданих ОСОБА_1 документів. При цьому ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не викликалася, її позиція не з`ясовувалася. Крім того, висновок органу опіки і піклування не містить даних про проведену роботу цим органом по врегулюванню сімейної ситуації з метою спонукання матері до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не містить інформації, що органом опіки та піклування встановлювалися фактичні обставини та дійсні причини ухилення позивачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей. Висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містить мотивованих відомостей щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідачки, а отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Судом встановлено також, що відповідачка періодично відвідувала дітей, проявляє інтерес до їх життя, а дочка ОСОБА_10 прихильна до матері. Вказане свідчить, що мати не втратила інтересу до своїх дітей. 
Перебування відповідачки на обліку у лікаря-нарколога, не є безмовною підставою для позбавлення її батьківських прав. 
Обставини, що виникли після ухвалення судового рішення, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог. 
Таким чином, зважаючи на те, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками щодо малолітніх дітей, а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.
Водночас, установлені судом першої інстанції у цій справі обставини тривалого і системного невиконання відповідачкою своїх обов`язків щодо виховання дітей, вказують на наявність підстав для того, щоб з метою забезпечення дотримання якнайкращих інтересів дітей, попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням нею батьківських обов`язків.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що коли є рішення судів (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий з батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21 (провадження № 61-7010св22), від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21 (провадження № 61-4524св23), від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22 (провадження № 61-15411св23)).
Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного судового рішення шляхом доповнення резолютивної частини рішення суду попередженням відповідачки про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні дітей, з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням нею батьківських обов`язків.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 березня 2025 року змінити шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом такого змісту:
«Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та покласти на Орган опіки та піклування Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області обов`язку з контролю за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків».
В іншій частині рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - | О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко