П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 523/8128/26	

Перша інстанція: суддя Боков О.М.,
повний текст судового рішення
складено 25.05.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
-  Кравченка К.В.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 25 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся до суду через свого представника з позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 12.04.2026 року відносно ОСОБА_1 інспектором 2 батальйону 5 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в Одеській області старшим лейтенантом Панченко А.І. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП, а саме за те, що 12.04.2026 року о 01-10 год. за адресою м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 43, знаходився у п`яному вигляді у громадському місці, чим образив людську гідність та суспільну мораль, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85,00 грн.
Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною у зв`язку з порушенням процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності та у зв`язку з тим, що постанова не вмотивована і не підтверджена доказами, зібраними відповідно до вимог закону, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, оскільки подія відбулась вночі за відсутності сторонніх осіб, а сам факт перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не створює кваліфікацію за цією статтею.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 28.04.2026 року відкрито провадження у вищенаведеній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
15.05.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, сторона відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, посилаючись на те, що 12.04.2026 року під час виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції, інспектором взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Панченко Андрієм Івановичем за адресою: м.Одеса, вул.Отамана Головатого, 43, було виявлено громадянина, як пізніше стало відомо, ним опинився ОСОБА_1 , який знаходився в громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 гривень.
Також зазначив, що оскаржувану постанову було винесено з урахуванням встановлених інспектором обставин, а саме, що позивач перебував в громадському місці у п`яному вигляді, що порушує громадський спокій та порядок. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення йому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, а також роз`яснено право та строки на оскарження постанови.
Посилання позивача на те, що інспектором не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, вважала необґрунтованим та таким, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки проведення огляду на стан сп`яніння, окрім водіїв транспортних засобів, не передбачений чинними інструкціями, а тому інспектор, керуючись ознаками алкогольного сп`яніння, передбаченими в інструкції №1452/735, у відповідності до ст.252 КУпАП встановив, що позивач перебуває у громадському місці у стані алкогольного сп`яніння. Також зазначала, що під час винесення постанови, ОСОБА_1 не заперечував щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора, долученого до матеріалів відзиву.
Щодо вчинення правопорушення в громадському місці зазначила, що загальними рисами громадських місць є їх суспільна значущість для задоволення суспільних потреб та інтересів людини, а також їх публічність, що передбачає вільний доступ і їх спільне використання необмеженою кількістю людей, а тому вулиця Отамана Головатого в м.Одеса – є громадським місцем.
18.05.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, просив позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 25 травня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє Якушев Станіслав Ігорович до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовлено.
На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить суд рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 25 травня 2026 року у справі №523/8128/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити; визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №2010355 від 12 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП – за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
22.06.2026 року (вх.№36269/26) до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 25.05.2026 року у справі №523/8128/26 - без змін.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.04.2026 року відносно ОСОБА_1 інспектором 2 батальйону 5 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в Одеській області старшим лейтенантом Панченко А.І. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП, а саме за те, що 12.04.2026 року о 01:10 год. за адресою м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 43, знаходився у п`яному вигляді у громадському місці, чим образив людську гідність та суспільну мораль, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП.
Вказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85,00 грн.
Не погоджуючись із цією постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Наведеним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі – Закон №580-VIII).
Пунктом 8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Вимогами ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами статті 9 частини 1 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 ст.178 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, яка тягне за собою накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 17 до 85 гривень.
Слід зазначити, що об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у появі в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль. Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.
Однією з обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення згідно із пунктом 1 статті 247 КУпАП, є відсутність події і складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно із приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані установлюються:
- протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, які використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;
- або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;
- або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З аналізу наведених вище норм законодавства України слідує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за наявності події і складу адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що 12.04.2026 року о 01:10 год. в м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 43, ОСОБА_1 знаходився у п`яному вигляді у громадському місці, чим образив людську гідність та суспільну мораль, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП (а.с.31).
Згідно з оскаржуваною постановою, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 85,00 грн.
Правопорушення було зафіксоване відеозаписом, здійсненим за допомогою нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції №471957.
Оглянувши вказаний вище відеозапис, колегія суддів вважає, що обставини, зазначені у оскаржуваній постанові, підтверджують наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп`янінні в громадському місці, що також ним не заперечувалося під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Необхідно зауважити, що особу не можна притягувати до адміністративної відповідальності тільки за сам факт появи в громадському місці у стані алкогольного сп`яніння.
Ключовим у даному випадку є дії особи, які утворюють об`єктивну сторону правопорушення за частиною 1 статті 178 КУпАП, а саме поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.
Під появою в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль необхідно розуміти:
- поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян тощо);
- коли порушник має непристойний зовнішній вигляд, що викликає відразу (брудний, мокрий, розстебнутий одяг тощо);
- через сп`яніння особа повністю чи значною мірою втратила орієнтування (безцільно стоїть чи безцільно пересувається з місця на місце, у неї порушена координація рухів);
- п`яний повністю безпорадний (у непритомному стані).
Тобто, адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 178 КУпАП, настає у випадку не тільки з огляду на факт знаходження особи в громадських місцях у п`яному вигляді, а коли особа, яка перебуває у такому стані, своєю поведінкою чи зовнішнім виглядом ображає людську гідність і громадську мораль.
Так, з відеозапису колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи у громадському місці в стані алкогольного сп`яніння, на запитання інспектора повідомив про наявність при собі зброї. Незважаючи на неодноразові застереження працівника поліції не діставати та не демонструвати зброю, позивач свідомо проігнорував ці вимоги, продовжував вчиняти дії, спрямовані на її діставання та демонстрацію,посилаючись лише на наявність дозволу на носіння зброї.
Працівниками поліції не застосовувалась вимога про огляд вищезгаданої зброї, тобто демонстрація такої була попри вимогу поліції.
Колегія суддів зазначає, що наявність дозволу на носіння сама по собі не надає особі права ігнорувати законні вимоги та застереження працівників поліції, особливо в умовах перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Сукупність установлених обставин свідчить, що поведінка ОСОБА_1 була демонстративною, зухвалою, не відповідала загальновизнаним правилам поведінки у громадському місці, створювала обґрунтоване занепокоєння щодо безпеки оточуючих та працівників поліції, що підтверджується відеозаписом, а тому об`єктивно ображала людську гідність і громадську мораль, що утворює об`єктивні сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вищенаведене мотивування дозволяє використати ігнорування застережень інспектора як одну з обставин, що характеризує поведінку позивача при вирішенні питання про наявність складу правопорушення за ч.1 ст.178 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що інспектором не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки проведення огляду на стан сп`яніння, окрім водіїв транспортних засобів, не передбачений чинними інструкціями, а тому інспектор, керуючись ознаками алкогольного сп`яніння, передбаченими в інструкції №1452/735, у відповідності до вимог ст.252 КУпАП встановив, що позивач перебував у громадському місці у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, як зазначалось вище, під час складання оскаржуваної винесення постанови, ОСОБА_1 не заперечував щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора, долученого до матеріалів справи.
Виходячи зі змісту ст.251 КУпАП, колегія суддів дійшла висновку про належність відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора як доказу в розумінні цієї статті КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, який спростовує доводи апеляційної скарги, що позивач не перебував в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці та не поводив себе зухвало та неадекватно.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, визначений ч.1 ст.178 КУпАП.
Згідно з вимогами ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.
Відповідно до вимог ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст.286 КАС України.
Так, відповідно до вимог ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, постанова, винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства, на підставі наявних доказів про адміністративне правопорушення, на основі яких було встановлено, що ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП та немає підстав для скасування відповідної постанови, оскільки доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи не надано.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, колегія суддів вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку винесена у межах повноважень відповідача в порядок та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу приписів частини 3 статті 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС України не підлягають оскарженню в касаційному порядку
Керуючись ст.ст. 272; 286; 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 25 травня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко