ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа № 580/7263/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качанка О.М., розглянувши в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

УСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася військова частина НОМЕР_1 (далі також - позивач) з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі також - відповідач, державний виконавець), з такими вимогами:
- визнати протиправною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ВП № 77340900 від 17.06.2026 про накладення штрафу на військову частину НОМЕР_1 за невиконання у встановлений строк виконавчого листа № 460/4757/24 від 28.01.2025;
- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ВП № 77340900 від 17.06.2026 про накладення штрафу на військову частину НОМЕР_1 за невиконання у встановлений строк виконавчого листа № 460/4757/24 від 28.01.2025.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.07.2026 справу передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
18.08.2026 згадана справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2026 прийнято вказану справу до провадження, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін, залучено ОСОБА_1 (далі також - третя особа, ОСОБА_1 ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі № 460/4757/24 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ (по стройовій частині) № 310 від 05.11.2024. Відповідно до п.п. 5.1 п. 5 наказу встановлено виплату солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду з розрахунку 100000 гривень за місяць, у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні після поранення (контузії, травми, каліцтва) пов`язаним із захистом Батьківщини з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди за період з 19.10.2022 по 08.11.2022.
07.03.2025 військовою частиною НОМЕР_1 отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.02.2025, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа у справі № 460/4757/24 від 28.01.2025, що видав Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
11.03.2025 військовою частиною листом № 669 повідомлено відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про часткове виконання рішення суду з наданням копії відповідного наказу.
На вказаний лист військова частина НОМЕР_1 відповіді не отримала.
В подальшому до військової частини НОМЕР_1 надходили вимоги державного виконавця від 10.07.2025 та від 25.06.2025.
25.06.2026 на адресу позивача надійшла постанова про накладення штрафу від 17.06.2026, що винесена відповідачем.
Позивач вважає таку постанову відповідача протиправною.
Вказані обставин стали підставою для звернення позивача до суду.
Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 25.08.2026 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, з огляду на таке.
28.02.2026 на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов виконавчий лист № 460/4757/24 від 28.01.2025 Дніпропетровського окружного адміністративного суду про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати наказ, яким перерахувати та виплатити позивачу з 19.10.2022 по 08.11.2022 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 .
Того ж дня, головним державним виконавцем Вельган О.В., керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 77340900, копію якої направлено боржнику до виконання та стягувачу до відома за вих. № 6781.
Державним виконавцем згідно постанови надано боржнику 10 робочих днів для виконання.
12.03.2025 до відділу примусового виконання рішень надійшов лист від боржника - військової частина НОМЕР_1 , про те, що командиром військової частини НОМЕР_1 05.11.2024 видано наказ (по стройовій частині) № 310, п.п. 5.1 п. 5 якого він встановлює виплату солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду з розрахунку 100000,00 грн за місяць, у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні після поранення (контузії, травми, каліцтва) пов`язаним із захистом Батьківщини з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди за період з 19.10.2022 по 08.11.2022.
Боржником надано державному виконавцю неповну інформацію щодо виконання рішення суду, а саме згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 460/4757/24 встановлено, «…зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу з 19.10.2022 по 08.11.2022 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 », але про перерахунок в даному наказі нічого не зазначено.
17.03.2025 до відділу примусового виконання рішень надійшов лист від військової частини НОМЕР_1 про те, що солдата ОСОБА_1 , включено до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я в період з 19.10.2022 по 08.11.2022 та повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 перебуває на повному фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 . За інформуванням фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 , нараховані солдату ОСОБА_1 суми (48021,51 грн) були включені в основну заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконанні рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямком грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 від 05.12.2024 № 2326 на виділення коштів необхідних для виконання рішення суду. Станом на 13.03.2025 фінансування розрахункових виплат не здійснювалося.
На адресу військової частини НОМЕР_1 неодноразово направлялись вимоги державного виконавця з приводу виконання вищезазначеного рішення суду.
Військовою частиною НОМЕР_1 було знову повідомлено, що нараховані солдату ОСОБА_1 суми (48021,51 грн) були включені в основну заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямком грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 від 05.12.2024 № 2326 на виділення коштів необхідних для виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 460/4757/24, але станом на 30.06.2026 фінансування розрахункових виплат не здійснювалося.
Отже відповідач вказує, що військовою частиною НОМЕР_1 не виконано в повному обсязі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 460/4757/24, а тому спірну постанову про накладення штрафу винесено правомірно.
31.08.2026 від військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що відповідач ототожнює невиплату коштів та невиконання рішення без поважних причин.
Такий підхід відповідача суперечить статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» частина перша якої передбачає можливість накладення штрафу саме у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.
Отже, для законності постанови про накладення штрафу необхідним є встановлення не лише факту невиконання рішення та закінчення встановленого строку, але й відсутності поважних причин такого невиконання.
На думку позивача, саме третя обставина відповідачем належним чином не встановлена та не доведена.
Військова частина НОМЕР_2 як орган фінансового забезпечення подавала відповідні заявки на виділення коштів до Міністерства оборони України. Тобто, невиплата коштів не була наслідком бездіяльності або небажання військової частини виконувати рішення суду.
На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги.
Третя особа - ОСОБА_1 правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористався.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі № 460/4757/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати наказ, яким перерахувати та виплатити позивачу, з 19.10.2022 по 08.11.2022, 13.12.2022 по 15.12.2022, 28.12.2022 по 17.01.2023, з 27.01.2023 по 08.02.2023 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 .
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі № 460/4757/24 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року в адміністративній справі № 460/4757/24 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 13.12.2022 по 15.12.2022, з 28.12.2022 по 17.01.2023, з 27.01.2023 по 08.02.2023 скасовано, в задоволенні позову в цій частині відмовлено, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
28.01.2025 у вказаній справі № 460/4757/24 стягувачу видано виконавчий лист про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу, з 19.10.2022 по 08.11.2022 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 .
Згаданий виконавчий лист звернуто ОСОБА_1 до виконання.
28.02.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77340900. В постанові вказано про необхідність виконання рішення боржником протягом 10 робочих днів.
11.03.2025 державним виконавцем складено вимогу № 8224, в якій виконавець вимагав негайно виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 460/4757/24, про що повідомити державного виконавця в письмовому вигляді з наданням копій документів, які підтверджують факт виконання.
Листом військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2025 № 669 повідомлено державного виконавця, що командиром військової частини НОМЕР_1 05.11.2024 видано наказ (по стройовій частині) № 310, п.п. 5.1 п. 5 якого встановлює виплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди з розрахунку 100000 гривень за місяць, у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні після поранення (контузії, травми, каліцтва) пов`язаним із захистом Батьківщини з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди за період з 19.10.2022 по 08.11.2022. Таким чином 05.11.2024 військова частина НОМЕР_1 виконала рішення суду у справі № 460/4757/24, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
До вказаного листа додано копію вищевказаного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2024 № 310.
12.05.2025 державним виконавцем складено вимогу № 14115, в якій виконавець вимагав негайно виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 460/4757/24, про що повідомити державного виконавця в письмовому вигляді з наданням копій документів, які підтверджують факт виконання.
Листом військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2025 № 2279 повідомлено державного виконавця, що за інформуванням фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 - органу фінансового забезпечення, нараховані солдату ОСОБА_1 суми (48021,51 грн) були включені в основну заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 від 05.12.2024 № 2326 на виділення коштів необхідних для виконання рішення Дніпропетровського адміністративного окружного суду у справі № 460/4757/24. Станом на 19.05.2025 фінансування розрахованих виплат не здійснювалось. Після здійснення фінансування за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» виплата належних солдату ОСОБА_1 коштів по додатковій винагороді буде здійснена негайно. Також командиром військової частини НОМЕР_1 12.03.2025 за вих. № 688 скеровано до військової частини НОМЕР_2 лист щодо необхідності оплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
В подальшому, державним виконавцем 27.05.2025, 10.07.2025, 28.04.2026, 18.05.2026 складались повторні вимоги щодо виконання судового рішення у справі № 460/4757/24.
17.06.2026 відповідачем складено акт державного виконавця щодо невиконання військовою частиною НОМЕР_1 виконавчого листа від 28.01.2025 № 460/4757/24 станом на 17.06.2026.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 17.06.2026 ВП № 77340900 накладено штраф на боржника - військову частину НОМЕР_1 у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду у справі № 460/4757/24.
Також 17.06.2026 та 18.06.2026 складено вимоги про негайне виконання судового рішення у справі № 460/4757/24.
Листом військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2026 № 1339 повідомлено виконавця, що за інформуванням фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 - органу фінансового забезпечення, нараховані солдату ОСОБА_1 суми (48021,51 грн) були включені в основну заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 від 05.12.2024 № 2326 на виділення коштів необхідних для виконання рішення Дніпропетровського адміністративного окружного суду у справі № 460/4757/24. Станом на 30.06.2026 фінансування розрахованих виплат не здійснювалось. Після здійснення фінансування за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» виплата належних солдату ОСОБА_1 коштів по додатковій винагороді буде здійснена негайно.
Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою відповідача про накладення штрафу, звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Подібні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21.
Схожий підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).
Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 07 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.
Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:
- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);
- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);
- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).
Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).
Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Схожа правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19, від 13 листопада 2025 року у справі № 260/9788/23.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі № 460/4757/24 військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ від 05.11.2024 № 310, яким визначено виплатити солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду з розрахунку 100000 гривень за місяць, у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні після поранення (контузії, травми, каліцтва) пов`язаним із захистом Батьківщини з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.
Нараховані на виконання вказаного судового рішення кошти були включені в основну заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», зокрема на червень 2026 року.
Однак позивач вказує, що фінансування наведених виплат органом фінансового забезпечення не здійснено.
Суд зазначає, що згідно з статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Позивач здійснює виплати винятково за рахунок фінансового забезпечення на проведення таких виплат, яке здійснюється з Державного бюджету України.
Тож, виконання рішення суду від 24.07.2024 у справі № 460/4757/24 в частині виплати заборгованості з додаткової винагороди, залежить не тільки від дій позивача, а й від здійснення відповідного фінансування (надходження до нього коштів від головного розпорядника бюджетних коштів) присуджених за судовим рішенням виплат.
Таким чином судом установлено, що рішення суду в цій частині не виконано боржником з поважних та незалежних від нього причин, що унеможливлює застосування такої міри відповідальності, як накладення штрафу за невиконання судового рішення.
Суд переконаний, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 24 січня 2018 у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18, від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 13 листопада 2025 року у справі № 260/9788/23.
Отже суд зазначає, що обставини, на які посилається позивач свідчать про реальну фінансову неможливість виконати судове рішення, оскільки невиплата в повному обсязі коштів за виконавчим документом зумовлена не недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а відсутністю відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, що не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин, оскільки виділення коштів на фінансування не залежить від волі окремого керівника військової частини і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав.
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що доводи позивача про відсутність у державного виконавця правових підстав для винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн є обґрунтованими, тому постанова державного виконавця від 17.06.2026 ВП № 77340900 не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, відповідно, є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Позивачем за подання до суду даного позову сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 04.07.2026 № 7834-3536-6916-0009.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, частиною 2 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Військова частина НОМЕР_1 звернулася із позовом у цій справі не як суб`єкт владних повноважень на виконання покладених на нього функцій (завдань), а як юридична особа публічного права, а тому розподіл понесених позивачем у цій справі судових витрат слід здійснювати в загальному порядку.
Аналіз наведених норм з урахуванням обставин справи, дають підстави для висновку, що понесені позивачем у цій справі та документально підтверджені судові витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.
Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 812/246/18.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а також враховуючи те, що відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не є юридичною особою, оскільки є структурним підрозділом Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яке, в свою чергу, є юридичною особою, судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 2662,40 грн необхідно стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код відсутній, місцезнаходження: м. Черкаси, просп. Хіміків, буд. 50) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 17.06.2026 ВП № 77340900 про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 43315602, місцезнаходження: м. Київ, пров. Музейний, буд. 2-Д) на користь військової частини НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 10.09.2026.

Суддя О.М. Качанок