Справа № 161/3659/26 | Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/1061/26 | Доповідач: Бовчалюк  З. А.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Черняк О.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2026 року, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2021 року було ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 травня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що оскільки на даний час змінився мінімальний розмір аліментів на дитину, вона самостійно не може в повній мірі матеріально забезпечувати дитину, яка потребує коштів на утримання, відповідач є працевлаштованим, має стабільне джерело доходу, тому просить змінити спосіб стягнення аліментів, та стягувати з відповідача 1/4 частину усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2026 року позов задоволено.
Ухвалено змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2021 року у справі №161/9485/21.
Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частці у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням суду про зміну способу стягнення аліментів законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2021 року було ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 травня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України (далі – СК України), за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Існує два способи стягнення аліментів: частка від доходу та тверда грошова сума.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Отже, одержувач аліментів має перевагу в обранні того чи того способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням.
Зміст вказаної статті дозволяє дійти висновку, що суд повинен просто змінювати спосіб стягнення аліментів і не вправі відмовляти стягувачу з посиланням на ст. 192 СК України, якою передбачені підстави зміни раніше встановленого розміру аліментів, а саме: зміни сімейного стану або матеріального, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн щомісячно.
Як на підставу для зміни розміру та способу стягуваних аліментів позивачка вказує, що з часу присудження аліментів істотно зріс прожитковий мінімум для дітей відповідного віку.
Позивачем надано довідку з КП ЗСО «Луцький ліцей №10», згідно з якою підтверджується факт оплати нею харчування сина ОСОБА_5 на групі продовженого дня. 
На підтвердження стану здоров`я дитини надала виписку із медичної карти амбулаторного хворого пацієнта дитячої реабілітації, згідно з якою ОСОБА_5 отримував курс, тривалістю 14 днів, нестаціонарної медичної реабілітації з діагнозом « порушення постави». 
Судом також дослідженні квитанції з оплати продуктів харчування, одягу, канцелярії за період з 20 жовтня 2025 року до лютого 2026 року.
З перевірених судом відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків, інформація щодо сум нарахованого доходу та сум утриманого з них податку за вказаний в запиті період 2025 – 3 квартал 2026 року в ДРФО відсутня, а тому доводи позивачки про наявність у відповідача офіційних стабільних джерел доходу не підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.
Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращому інтересу дітей.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Відповідно до приписів частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, аналізуючи норми Закону, які регулюють спірні правовідносини, а також, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що слід змінити розмір аліментів, що належать до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, а саме стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитина ОСОБА_6 в розмірі ? частки усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
В апеляційній скарзі відсутнє належне обґрунтування щодо незгоди відповідача із зміненим розміром та способом стягнення аліментів, чим не доведено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду.
Також не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу про те, що відповідач позбавлений можливості сплачувати аліменти у частці від заробітку (доходу), в розмірі який визначив суд першої інстанції.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращому інтересу дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Розмір аліментів на дитину в умовах воєнного стану має бути більш ніж достатнім, оскільки діти є найбільш вразливими та потребують додаткових фінансових ресурсів через зростання цін та погіршення життєвих умов.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
При вирішенні спору про стягнення аліментів, визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними, чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.
Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Статтею 186 СК України передбачено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.
У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Щодо доводів апеляційної скарги про позбавлення відповідача його процесуального права щодо надання відповіді на позовну заяву.
Процесуальні документи суду першої інстанції та позовна заява надсилалася відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , саме така адреса зазначене в заяві відповідача про перегляд заочного рішення так і апеляційної скарги, однак судова кореспонденція поверталась до суду першої інстанції без вручення, що в свою чергу дає підстави вважати про недобросовісність дій саме відповідача, а не порушення його прав судом першої інстанції.
Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: