Справа № 331/3267/25
Провадження № 2/175/3558/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України
"26" серпня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Войтуха О.М.,
з участю секретаря Волошка А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

11 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 20 червня 2025 року справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Дніпра. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 07 серпня 2025 року справу було передано за підсудністю до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2025 року позовну заяву передано в провадження судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Войтух О.М.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2026 року було відкрите провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів задля подання письмових заяв.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 28 квітня 2025 року позивачем помилково перераховано, як переказ коштів зі свого розрахункового рахунку НОМЕР_1 , належні їй грошові кошти в сумі 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок на банківський рахунок НОМЕР_2 , який належав громадянину України ОСОБА_2 .
Даний факт підтверджується відображеною інформацією банківської платіжної інструкції від 28 квітня 2025 року за № P24A4247298560D4131, в якій чітко відображено призначення платежу «переказ власних коштів» і суму здійсненого перерахунку безготівкових коштів.
Між тим, відповідач не є належним отримувачем грошових коштів, оскільки жодних правовідносин, які могли стати підставою для переказу коштів, між сторонами не існує. При введенні позивачкою в систему онлайн-банкінгу реквізитів платежу було помилково вказано неправильний номер банківських реквізитів, внаслідок чого кошти надійшли неналежному отримувачеві.
Посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок, грошову компенсацію моральної шкоди у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок та понесені судові витрати у справі.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, у визначений строк відзив до суду не направив, тому у відповідності до ст. ст.280,281 ЦПК України за заявою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи сторін та їх представників.
Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 квітня 2025 року позивачка ОСОБА_1 зі своєї особистої картки № НОМЕР_3 - розрахункового рахунку НОМЕР_1 , яка оформлена в АТ КБ "ПриватБанк", помилково перерахувала грошові кошти в сумі 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок на карту № НОМЕР_4 – розрахунковий рахунок НОМЕР_2 оформлену в АТ КБ "ПриватБанк", що належить відповідачу ОСОБА_2 .
Із матеріалів справи слідує, що після того як платіж відбувся і грошові кошти надійшли відповідачу, позивачка звернулась з заявкою № 255904052 до оператора банку АК КБ «Приватбанк» з вимогою повернути кошти за помилково надісланим платежем, але у зв`язку з тим, що відповідач відмовився здійснювати повернення коштів та відмовився надавати згоду на передавання номеру телефону, повернення коштів банком АК КБ «Приватбанк» було не можливо.
З метою захисту своїх порушених прав та повернення належних грошових коштів, позивачка звернулася до Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградської області з заявою. Проте, Олександрійським РВП ГУНП у Кіровоградської області повідомлено позивачці, що за результатами розгляду звернення вбачається ознаки цивільно-правових відносин, оскільки відсутні ознаки кримінального правопорушення, пов`язаного із шахрайським заволодінням грошовими коштами.
Ухвалою Дніпровським районним судом Дніпропетровської області від 13 січня 2026 року було витребувано інформацію у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо здійснення переказу грошових коштів, коли та в якому розмірі; чи зверталась ОСОБА_1 до установи банку з метою скасування операції перерахування грошових коштів/повернення грошових коштів зі свого рахунку на рахунок ОСОБА_2 ; чи здійснював ОСОБА_2 переказ грошових коштів ОСОБА_1 
АТ КБ «Приватбанк» надав на адресу суду лист щодо отримання ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2026 року, але витребуваної інформації суду не надано.
Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першоюст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Спірні правовідносини у цій справі регулюються положеннями ЦК України.
Стаття 15ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під час розгляду справи встановлено, що позивачка дійсно 28 квітня 2025 року перерахувала на особистий картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок.
Оскільки факт належності карткового рахунку саме відповідачеві не заперечується, як і сам факт отримання ним від позивачки грошей у зазначеній сумі, ці обставини не підлягають окремому доказуванню з огляду на положення ч.1ст.82 ЦПК України.
Як стверджує позивач, гроші перерахувала відповідачу ОСОБА_2 помилково, не маючи з ним жодних договірних відносин, тому вважає, що відповідач безпідставно внаслідок помилки позивачки отримав від неї 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок, а тому має повернути їх.
Відтак, предметом позову у цій справі є вимога позивачки про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок, а правовою підставою такого позову є стаття 1212 ЦК України.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:
По-перше, є набуття або збереження майна, коли особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України).
За змістом ч.1ст.1212ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.
Загальна умова ч.1ст.1212ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставіст.1212ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна ,ст.1212ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.
Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст.1212 ЦК України необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.
Відповідно до ч.1 п.1, ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, постанова від 21.02.2020 року у справі №910/660/19.
Наявності жодних договірних відносин, зобов`язань або домовленостей між сторонами щодо спірних грошових коштів судом під час розгляду справи не встановлено.
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, тлумачення ст.ст. 1212,1215ЦК України свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню потерпілій особі безпідставно набуті кошти, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності.
Безпідставно набуті кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що ОСОБА_2 безпідставно отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок і ці кошти підлягають стягненню з нього на користь позивачки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Що ж стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Як стверджує позивач, дії з боку відповідача завдали їй моральної шкоди, позивач зазнала емоційного стресу, хвилювання, порушення звичного режиму життя, необхідності витрачати час та ресурси на захист свого права. Сума грошових коштів в розмірі 7251,26 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна гривень двадцять шість копійок), яку вона помилково перерахувала на рахунок відповідача є дуже великою тому, що позивач є багатодітною матір`ю і знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох річного віку.
Враховуючи, що ціна позову становить 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок та, як зазначено позивачкою вона є багатодітною матір`ю і знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох річного віку, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять тисяч гривень) 00 копійок, що повністю відповідає правовідносинам, які склалися між сторонами у цій справі, та моральним стражданням позивача.
Оскільки, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 283, 284, 285 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованих грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 помилково перерахованих грошових коштів в розмірі 7 251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 26 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя           О.М. Войтух