Справа №760/30220/21
Провадження № 2/760/1022/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2025 року м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва 
у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,
з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,
представника відповідача ОСОБА_1 - Лазарєва О.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Державна іпотечна установа звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Державної іпотечної установи заборгованість у розмірі - 78495,61 грн, в тому числі 3% за безпідставне користування грошовими коштами (за період з 01.10.2018 по 30.09.2021) - 21487,20 грн, інфляційні втрати (за період з жовтня 2018 р. по вересень 2021 року) 57008,41 грн, а також просить стягнути з відповідачів на користь Державної іпотечної установи судові витрати в розмірі 2270 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у справі №760/21585/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 заборгованість за договором про іпотечний кредит №125-Ф/12/08 від 14 грудня 2012 року у розмірі 691 139,23 грн, з яких: заборгованість по основній сумі боргу - 637541,58 грн, відсотки - 49007,05 грн, інфляційні втрати - 4590,05 грн. Стягнуто з відповідачів на користь ДІУ судовий збір у розмірі 10367,09 грн.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін.
Станом на день подачі даного позову, відповідач ОСОБА_3 не виконав заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у повному обсязі.
Заборгованість відповідачів за невиконання рішення суду по цивільній справі №760/21585/15-ц від 20 червня 2017 року перед ДІУ становить 78495,61 грн, в тому числі: 3% за безпідставне користування грошовими коштами (за період з 01.10.218 по 30.09.2021) - 21487,20 грн; інфляційні втрати - 21 487,20 грн.
А тому, покликаючись на неналежне виконання рішення суду, просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 листопада 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
21 вересня 2023 року від представника ОСОБА_6 - адвоката Лазарєвої О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що відповідач вважає за необхідне застосувати строки позовної давності, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Позов подано 29 жовтня 2021 року, таким чином стягнення можливе за період починаючи з 29 жовтня 2028 року, а не як зазначено позивачем.
На підставі постанови приватного виконавця Лисенко С.О. про арешт майна № НОМЕР_5 від 29/11/2018 року на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , було накладено арешт.
Квартира АДРЕСА_1 , яка відповідно до договору іпотеки № 125-І/13/08 від 07/02/2013 слугувала забезпеченням грошового зобов`язання відповідачів за договором про іпотечний кредит № 125-Ф/12/08 від 14/12/2012 року, була реалізована через електронні торги, що підтверджується протоколом № 432208 проведення електронних торгів від 18 вересня 2019 року. Відповідно до інформації, яка міститься в зазначеному протоколі, ціна продажу квартири становить 837800,00 грн, в тому числі гарантійний внесок - 41 890 грн. При цьому, покупець має сплатити грошові кошти в сумі 795 910 грн на рахунок приватного виконавця Лисенко С.О. в строк до 02 жовтня 2019 року.
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 347212413 від 20 вересня 2023 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_7 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 49407096 від 29 жовтня 2019 року.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 125-Ф/12/08 від 14.12.2012 фактично припинилось 02 жовтня 2019 року (останній день здійснення оплати за продаж арештованого майна боржників на електронних торгах), у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.
Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, ВП № НОМЕР_3 та ВП № НОМЕР_4, відкриті 29.11.2018 року приватним виконавцем Лисенко С.О. (стягувач - Державна іпотечна установа), є завершеними.
Позивач не надав жодних доказів, які підтверджують розмір заборгованості відповідачів та період за який вона сформувалась, зокрема не надано постанови органів виконавчої служби, виконавчі листи, платіжні документи на підтвердження сплати коштів на погашення заборгованості відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката Лазарєвої О.В. про витребування доказів та витребувано докази від приватного виконавця Лисенка С.О.
22 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Лазарєва О.В. подала до суду клопотання про долучення доказів, до якого додала в тому числі копію заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року у справі №760/18745/15, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відновлено ОСОБА_5 її дошлюбне прізвище - ОСОБА_5.
22 березня 2024 року від приватного виконавця Лисенка С.О. до суду надійшли витребувані докази.
12 листопада 2024 року від представника позивача Державної Іпотечної Установи Єрохіна О.П. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить прийняти уточнений розрахунок заборгованості та врахувати його при прийнятті рішення. Згідно розрахунку заборгованості за період з 12.11.2018 по 12.11.2021 рік заборгованість становить 63667,25 грн, з яких: 19 084,28 грн - 3% річних згідно ст.625 ЦК України; 44 582,97 грн - інфляційні втрати.
12 листопада 2024 року від представника ОСОБА_4 - адвоката Лазарєвої О.В. до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій просить застосувати позовну давність до позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_6 та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Протокольною ухвалою суду від 11 лютого 2025 року судом прийнято заяву про уточнення позовних вимог, яку суд вважає заявою про зменшення позовних вимог, та постановлено в подальшому здійснювати розгляд справи з урахуванням зменшених позовних вимог.
Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Лазарєва О.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судове засідання, не з`явився, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Заслухавши думку представника відповідача, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке.
Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у справі №760/21585/15-ц позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, пені та інфляційних втрат було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит №125-Ф/12/08 від 14 грудня 2012 року у розмірі 691 139,23 грн, з яких: заборгованість по основній сумі боргу - 637541,58 грн, відсотки - 49007,05 грн, інфляційні втрати - 4590,05 грн. Стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь Державної іпотечної установи судовий збір у розмірі 10 367,09 грн.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року залишено без змін.
На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О. перебувало виконавче провадження НОМЕР_6, до складу якого входили: 
- виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа Солом?янського районного суду міста Києва №760/21585/15-ц від 02.01.2018 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит №125-Ф/12/08 від 14.12.2012 у розмірі 691139,23 грн. з яких: - заборгованість по основній сумі боргу - 637541,58 грн.; - заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом - 49007,05 грн.; інфляційні витрати - 4590,60 грн.
- та виконавче провадження НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа Солом?янського районного суду міста Києва №760/21585/15-ц від 01.02.2018 про стягнення в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Державної іпотечної установи судового збору в розмірі 10367,09 грн.
Саме в межах цих виконавчих проваджень було здійснено перерахування коштів стягувачу на погашення боргу солідарних боржників.
30 січня 2019 року на рахунок Державної іпотечної установи було перераховано 1562,97 грн (ВП НОМЕР_8), що підтверджується платіжним дорученням №905 від 30 січня 2019 року.
30 вересня 2019 року на рахунок Державної іпотечної установи було перераховано 8804,12 грн (ВП НОМЕР_8), що підтверджується платіжним дорученням №1895 від 30 вересня 2019 року.
В рамках вищезазначеного зведеного виконавчого провадження було реалізовано майно боржника. Згідно протоколу №432208 відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_2 . Приватним виконавцем видано акт про проведенні електронні торги.
04 жовтня 2019 року на рахунок стягувача - Державна іпотечна установа - перераховано кошти в розмірі 673932,28 грн (ВП НОМЕР_5), що підтверджується платіжним дорученням №1910 від 04 жовтня 2019 року.
19 листопада 2019 року у ВП НОМЕР_9, керуючись п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Стосовно виконавчих проваджень НОМЕР_10 та ВП НОМЕР_11, в яких боржником є ОСОБА_5 , 19 травня 2020 року, керуючись п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу по ВП НОМЕР_10 та ВП НОМЕР_11.
16 вересня 2020 року до приватного виконавця надійшла заява стягувача від 16.09.2020 року, відповідно до якої 31 липня 2020 року на рахунок Державної іпотечної установи від Солом?янського РВДВС надійшли кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту ОСОБА_3 згідно виконавчого листа №760/21585/15-ц, таким чином рішення Солом`янського районного суду міста Києва по цивільній справі №760/21585/15-ц виконане в повному обсязі.
У зв`язку з цим, в рамках виконавчих проваджень НОМЕР_10 та НОМЕР_11 було винесено постанови про зняття арешту з майна та коштів боржника та про закінчення виконавчих проваджень у зв?язку з фактичним повним виконанням рішення.
Покликаючись на неналежне виконання рішення суду відповідачем ОСОБА_3 , та з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з 12.11.2018 року по 12.11.2021 рік у розмірі 63667,25 грн, з яких: 19 084,28 грн - 3% річних згідно ст.625 ЦК України; 44 582,97 грн - інфляційні втрати.
Статтями 15, 16 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 зазначено, що «Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою».
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19 постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
З правового аналізу зазначених норм вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох відсотків річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16, провадження № 14 -254цс19.
Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».
Враховуючи наведене, після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості зобов`язання відповідача щодо сплати заборгованості не припинилося та триває до його фактичного виконання. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано. На час розгляду справи рішення у справі № 757/2543/16-ц є чинним та таким, що набрало законної сили. При цьому суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням трьох процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Нормами статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.  Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.  Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання трьох процентів річних, від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК України.
При цьому, суд враховує, що наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст.614 ч.2, ст.623 ч.2 ЦК України).
Згідно із розрахунком заборгованості, який було надано стороною позивача, сума трьох відсотків річних перед за час невиконання рішення суду за період із 12.11.2018 року по 12.11.2021 року складає суму в розмірі 19 084,28 грн та інфляційних втрат за указаний період складає 44582,97 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 наведено висновок, за змістом якого, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, у тому числі зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.
Однак, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідно до якого заборгованість трьох відсотків річних перед за час невиконання рішення суду за період із 12.11.2018 року по 12.11.2021 року складає суму в розмірі 19 084,28 грн та інфляційних втрат за указаний період складає 44582,97 грн.
Як встановлено судом раніше, 31 липня 2020 року на рахунок Державної іпотечної установи від Солом?янського РВДВС надійшли кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту ОСОБА_3 згідно виконавчого листа №760/21585/15-ц.
Таким чином датою фактичного виконання рішення Солом?янського районного суду міста Києва по цивільній справі №760/21585/15-ц є 31 липня 2020 року.
Отже, правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних за період прострочення виконання рішення з 12 листопада 2018 року по дату фактичного виконання рішення, тобто по 31.07.2020 року.
До того ж, суд не погоджується із розрахунком, наданим позивачем в частині загальної суми заборгованості із якої здійснювався розрахунок - 686548,63 грн, тоді як загальна сума заборгованості за рішенням суду становила 701506,32 грн.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем ОСОБА_6 на обґрунтування заперечень щодо правильності нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат зазначено лише про відсутність обґрунтованого розрахунку суми заборгованості, разом з тим контррозрахунку суми заборгованості до суду не надано.
Суд не приймає наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних та наводить власний розрахунок суми 3% річних та інфляційних.
При здійсненні розрахунку суд враховує, що 
- 30 січня 2019 року на рахунок Державної іпотечної установи було перераховано 1562,97 грн;
- 30 вересня 2019 року на рахунок Державної іпотечної установи було перераховано 8804,12 грн; 
- 04 жовтня 2019 року на рахунок стягувача - Державна іпотечна установа - перераховано кошти в розмірі 673932,28 грн;
- 31 липня 2020 року на рахунок Державної іпотечної установи від Солом?янського РВДВС надійшли кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту ОСОБА_3 в повному обсязі.
Тобто основна сума заборгованості становила:
- з 12.11.2018 року по 29.01.2019 року (79 днів) - 701506,32 грн;
- з 30.01.2019 року по 29.09.2019 року (243 дні) - 699943,35 грн (701506,32 грн - 1562,97 грн);
- з 30.09.2019 року до 03.10.2019 року (4 дні) - 691139,23 грн (701506,32 грн - 1562,97 грн - 8804,12 грн);
- з 04.10.2019 року по 31.07.2020 року (89 днів у 2019 році та 213 днів у 2020 році) - 17206,95 грн (701506,32 грн - 1562,97 грн - 8804,12 грн - 691139,23).
Відтак, 3% річних за період прострочення виконання рішення суду з 12.11.2018 року по 31.07.2020 року становить 19188,19 грн (4554,99 грн + 13979,69 грн + 227,22 грн + 125,87 грн + 300,42 грн), яка обрахована, виходячи із розміру існуючої заборгованості у вищевказані періоди:
- 701506,32 х 3% х 79 : 365 : 100 = 4554,99 грн;
- 699943,35 х 3% х 243 : 365 : 100 = 13979,69 грн;
- 691139,23 х 3% х 4 : 365 : 100 = 227,22 грн;
- 17206,95 х 3% х 89 : 365 : 100 = 125,87 грн;
17206,95 х 3% х 213 : 366 : 100 = 300,42 грн.
Індекс інфляції у листопаді 2018 року становив 101,40, грудні 2018 року - 100,80, січні 2019 року - 101,00, лютому 2019 року - 100,50, березні 2019 року - 100,90, квітні 2019 року - 101,00, травні 2019 року - 100,70, червні 2019 року - 99,50, липні 2019 року - 99,40, серпні, 2019 року - 99,70, вересні 2019 року - 100,70, жовтні 2019 року - 100,70, листопаді 2019 року - 100,10, грудні 2019 року - 99,80, січні 2020 року - 100,20, лютому 2020 року - 99,70, березні 2020 року - 100,80, квітні 2020 року - 100,80, травні 2020 року - 100,30, червні 2020 року - 100,20, липні 2020 року - 99.40.
З 12.11.2018 року по 29.01.2019 року - індекс інфляції (101,40:100) х (100,80:100) х (101,00:100) = 1,03233312; інфляційне збільшення: 701506,32 х 1,03233312 - 701506,32 = 22681,89 грн
З 30.01.2019 року по 29.09.2019 року - індекс інфляції (100,50 ;100) х (100,90:100) х (101,00 : 100) х (100,70 :100) х (99,50 :100) х (99,40 :100) х (99,70 :100) х (100,70 :100) = 1,02409953; інфляційне збільшення: 699943,35 х 1,02409953 - 699943,35 = 16868,30 грн.
З 30.09.2019 року до 03.10.2019 року - індекс інфляції 1; інфляційне збільшення: 691139,23 х 1 - 691139,23 = 0 грн.
З 04.10.2019 року по 31.07.2020 року - індекс інфляції (100,70 : 100) х (100,10 : 100) х (99,80 : 100) х (100,20 :100) х (99,70 :100) х (100,80 : 100) х (100,80 : 100) х (100,30 : 100) х (100,20 : 100) х (99,40 : 100) = 1,02007727; інфляційне збільшення: 17206,95 х 1,02007727 - 17206,95 = 345,47 грн.
Отже, інфляційне збільшення за період прострочення виконання рішення суду з 12.11.2018 року по 31.07.2020 року становить 39895,66 грн (22681,89 грн + 16868,30 грн + 0 грн +345,47), яке обраховане, виходячи із розміру існуючої заборгованості у вищевказані періоди.
Таким чином, загальна сума заборгованості 3% річних та інфляційних, що підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача становить 59083,85 грн (19188,19 грн + 39895,66 грн).
Щодо застосування строку позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно зі ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Оскільки кошти від реалізації майна в рахунок виконання рішення суду про стягнення заборгованості за іпотечним кредитом надійшли на рахунок стягувача 31 липня 2020 року, стягувач (кредитор) звернувся до суду із позовом 12 листопада 2021 року, та ним заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 12 листопада 2018 року по 12 листопада 2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, підстав для застосування позовної давності суд не вбачає.
На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (93%), з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 1055,55 грн з кожного в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Керуючись статтями 10, 12, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державної іпотечної установи заборгованість у розмірі 59083 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімдесят три) гривні 85 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державної іпотечної установи по 1055 (одна тисяча п`ятдесят п`ять) гривень 55 копійок з кожного на відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження  рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).
Відомості щодо учасників справи:
позивач - Державна іпотечна установа, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 34, код ЄДРПОУ 33304730;
відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;
відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Солом`янського
районного суду міста Києва Н.М.Аксьонова