ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року
м. Київ
Справа № 295/17849/18
Провадження № 51-4133 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого (відеоконференція) ОСОБА_6 ,
захисника (відеоконференція) ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018060000000201 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Богунський районний суд м. Житомира вироком від 10 жовтня 2025 року визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, та призначив йому покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років; за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки й на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнив ОСОБА_6 від відбування вказаного покарання у зв`язку із закінченням строку давності; за ч. 2 ст. 310 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим місцевий суд призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Згідно з вироком 19 серпня 2018 року, близько 20 години, ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_8 завдав йому кілька ударів по обличчю, спричинивши легкі тілесні ушкодження, після чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв у праву руку мачете господарсько-побутового призначення та умисно завдав п`ять ударів гострою частиною в голову ОСОБА_8 , заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Причиною смерті ОСОБА_8 стала відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась рубленими ушкодженнями кісток склепіння черепа та речовини головного мозку.
Окрім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, навесні 2018 року ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконний посів та незаконне вирощування конопель, на земельній ділянці на території домоволодіння по АДРЕСА_2 незаконно посіяв та доглядав за 164 кущами конопель для власного вживання без мети збуту.
Також у невстановлений досудовим розслідуванням час, влітку 2018 року, з метою вирощування конопель для власного вживання без мети збуту він незаконно посіяв 5 кущів конопель у відра із землею в побутовому приміщенні квартири за вказаною адресою та доглядав за кущами конопель, влаштувавши необхідні умови для росту рослин.
Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, влітку 2018 року, ОСОБА_6 умисно зірвав кілька гілок рослин коноплі із земельної ділянки на території його домоволодіння, чим незаконно придбав наркотичний засіб, після чого переніс їх в квартиру АДРЕСА_3 та створив умови для висушування цих рослин, частину з яких подрібнив, чим незаконно виготовив та зберігав наркотичний засіб без мети збуту.
В період з 22:19 22.08.2018 до 02:31 23.08.2018 працівниками поліції було проведено обшук квартири АДРЕСА_3 та прилеглої земельної ділянки, де виявлено та вилучено 169 рослин коноплі, які незаконно посіяв та вирощував ОСОБА_6 , а також подрібнену рослинну масу та сухі частини рослин, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 1086,773 г, що є великим розміром, який ОСОБА_6 незаконно придбав, виготовив та зберігав без мети збуту.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 03 березня 2026 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України апеляційний суд зарахував у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк перебування його на цілодобовому домашньому арешті з 11 жовтня 2019 року до 15 березня 2020 року включно, виходячи зі співвідношення, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У спільній касаційній скарзі засуджений та захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просять оскаржувані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог скаржники зазначають, що судовий розгляд у суді першої інстанції здійснено незаконним складом суду, який, на їхню думку, був упередженим.
Зокрема, стороною захисту заявлялась низка клопотань, спрямованих на встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень (витребування доказів, допит свідків), однак вони не були належним чином розглянуті, що, на переконання скаржників, істотно обмежило право ОСОБА_6 на захист.
Це стало підставою для заявлення клопотання про відвід колегії суддів, однак ці обставини були проігноровані, що призвело до порушення права засудженого на справедливий суд.
На думку сторони захисту, апеляційний суд безпідставно відмовив у повторному дослідженні доказів, що мало істотне значення для перевірки доводів про порушення порядку проведення обшуку, штучне збільшення кількості вилучених рослин, а також для підтвердження версії ОСОБА_6 про вчинення ним дій у стані необхідної оборони, тому ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням вимог статей 404, 419 КПК України.
Крім того, скаржники вважають, що під час розгляду кримінального провадження було порушено принцип незмінності складу суду. Зокрема, після вибуття судді ОСОБА_9 29 травня 2023 року автоматизованого розподілу провадження фактично проведено не було, а в складі колегії залишилися судді ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . При цьому, як стверджують скаржники, суд не постановив мотивованої ухвали про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд спочатку. На думку скаржників, ці обставини свідчать про розгляд провадження незаконним складом суду.
Також сторона захисту у скарзі вказує, що судом не було безпосередньо допитано свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак їхні показання покладено в основу вироку суду.
Крім цього, у касаційній скарзі захисник та засуджений вказують, що під час досудового розслідування було втрачено ніж та мачете, вилучені під час обшуку, тому сторона захисту була позбавлена можливості перевірити ці докази. З урахуванням цього скаржники вважають, що суд мав визнати недопустимими доказами й висновки судово-медичних експертиз щодо обставин смерті ОСОБА_8 , проведених з урахуванням слідчого експерименту щодо нанесення тілесних ушкоджень відповідним предметом.
Крім цього скаржники вважають, що суди, призначаючи покарання, лише формально врахували дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, є пенсіонером, особою з інвалідністю, здійснює догляд за дружиною з інвалідністю першої групи. За таких обставин вбачають, що призначене покарання, яке наближене до верхньої межі санкції ч. 1 ст. 115 КК України, є надмірно суворим.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги і просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.
Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги щодо неправильної оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо їх неналежності, недопустимості чи недостовірності.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку в межах доводів поданої касаційної скарги, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.
Стосовно доводів сторони захисту про здійснення судового розгляду у суді першої інстанції незаконним складом суду у зв`язку з його упередженістю, то вони не вбачаються обґрунтованими. За змістом поданої касаційної скарги, сторона захисту посилається на упередженість складу суду у зв`язку з відмовою у задоволенні окремих клопотань сторони захисту.
З матеріалів провадження вбачається, що стороною захисту під час розгляду провадження в місцевому суді було заявлено низку клопотань, зокрема про витребування відомостей з ЄРДР про рух кримінальних проваджень, витребування відомостей про притягнення потерпілого до кримінальної відповідальності, про допит свідків, які були понятими під час проведення обшуку; про надання документів про призначення експертиз, а також сторона захисту зазначала про наявність у справі нерозглянутих клопотань про витребування звукозапису судових засідань при отриманні дозволу на проведення обшуку та про витребування відомостей з ЄРДР про рух кримінальних проваджень (т. 4 а. с. 11, 14, 223).
В судовому засіданні 24 березня 2025 року вказані вище клопотання були розглянуті. Зокрема суд задовольнив клопотання про витребування інформації про судимості потерпілого, відмовив у допиті свідків, які були понятими, оскільки було переглянуто відеозапис відповідної слідчої дії, а сторона захисту не обґрунтувала необхідності допиту таких свідків. Також суд зобов`язав прокурора надати документи про призначення експертиз і вказав стороні захисту про можливість подати інші клопотання, які вона вважає такими, що не були розглянуті судом. Зазначене підтверджується аудіозаписом та журналом судового засідання від 24 березня 2025 року (т. 4 а. с. 230).
В судовому засіданні 25 серпня 2025 року захисник заявив клопотання про витребування через посольство в Узбекистані інформації про те, чи притягувався потерпілий до кримінальної відповідальності, й про виклик та допит в судовому засіданні свідків, які були понятими під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 . Також захист зазначав про наявність у справі нерозглянутих клопотань про витребування звукозапису судових засідань при отриманні дозволу на проведення обшуку та про витребування відомостей з ЄРДР про рух кримінальних проваджень (т. 5 а. с. 71-72).
Суд відмовив у задоволенні вказаних клопотань, у тому числі й тих, які захист вважав нерозглянутими, вказавши, що вони є необґрунтованими. Зокрема суд вказав, що з 1985 року потерпілий перебуває в Україні, і за цей час до кримінальної відповідальності не притягувався. Також вказав, що у суду наявна інформація про рух кримінального провадження; що строк зберігання аудіозаписів судових засідань, у яких надавався дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого, становить 3 роки, а на момент вирішення клопотання минуло вже більше часу. Також суд вказав, що відеозапису обшуку достатньо, і допит понятих не є необхідним (т. 5 а. с. 74). Таким чином, суд розглянув клопотання, заявлені стороною захисту і навів мотиви своїх рішень.
В судовому засіданні 19 серпня 2025 року захисник заявив відвід колегії суддів, який мотивував тим, що суд, на його думку, є упередженим, оскільки відмовляє у задоволенні клопотань сторони захисту (т. 5 а. с. 84-85).
Суд відмовив у задоволенні цього відводу, вказавши, що частина клопотань сторони захисту була задоволена, а у задоволенні частини клопотань - відмовлено, що не свідчить про упередженість суду. При цьому стороною захисту не було надано доказів на підтвердження такої упередженості (т. 5 а. с. 87). Колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки суду першої інстанції вмотивованими.
Стосовно доводів про незаконний склад суду у зв`язку зі заміною судді, то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження.
За змістом ст. 319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.
Суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог: 1) сторони кримінального провадження, потерпілий не наполягають на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді; 2) суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2021 року для розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 було визначено колегію суддів у складі головуючої судді ОСОБА_14 , суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (т. 3 а. с. 179).
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_9 у відставку було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і здійснено заміну судді ОСОБА_9 на суддю ОСОБА_10 , що підтверджується відповідним протоколом від 12 червня 2023 року (т. 4 а. с. 97-98).
Судові засідання 24 липня та 04 жовтня 2023 року було відкладено, а в судовому засіданні 24 жовтня 2023 року суд вирішував питання щодо продовження розгляду справи після заміни судді. Зокрема в судовому засіданні суд з`ясував, що сторона обвинувачення вважала за можливе продовжити розгляд справи і заперечувала проти розгляду спочатку. Захист просив повторно дослідити відеозапис обшуку будинку обвинуваченого і не наполягав на дослідженні всіх доказів спочатку. Враховуючи викладене, суд задовольнив клопотання про повторне дослідження додатка до протоколу обшуку, а саме відеозапису, та вирішив продовжити розгляд, про що постановив відповідну ухвалу (т. 4 а. с. 118-119).
Таким чином, заміна судді відбулась з дотриманням вимог ст. 319 КПК України, суддю було визначено з дотриманням положень ч. 3 ст. 35 КПК України, питання щодо можливості продовження розгляду провадження у зміненому складі суду було вирішено відповідно до вимог КПК України, тому доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними. 
Доводи касаційної скарги щодо порушень судом апеляційної інстанції вимог ч. 3 ст. 404 КПК України у зв`язку з відмовою повторно дослідити докази колегія суддів також вважає необґрунтованими.
Відповідно до змісту ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень при їх дослідженні. При цьому незгода з оцінкою певних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник заявив клопотання про повторне дослідження окремих доказів, вказаних у апеляційній скарзі, а також про допит свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (т. 5 а.с. 152).
Суд апеляційної інстанції, вислухавши думки учасників судового провадження, зокрема прокурора та потерпілої, які заперечували проти повторного дослідження доказів та допиту свідків, не знайшов достатніх підстав для задоволення клопотання, оскільки захисником не було наведено переконливих аргументів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що зазначені докази були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Незгода сторони захисту з оцінкою доказів не є підставою для їх повторного дослідження (т. 5 а.с. 178).
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вмотивовано відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження зазначених захисником доказів.
У свою чергу апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, належно перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту, які здебільшого аналогічні за змістом доводам касаційної скарги, надав на них вичерпні відповіді й навів мотиви, з яких виходив під час постановлення ухвали, у тому числі і щодо проведення обшуку, кількості вилучених рослин та можливої наявності стану необхідної оборони у ОСОБА_6 , про що зазначається у касаційній скарзі.
Зокрема, доводи про перебування ОСОБА_6 у стані необхідної оборони, тобто про те, що він захищався від нападу потерпілого ОСОБА_8 , були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано вказав, що це питання необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Як встановив суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, ОСОБА_6 добровільно дозволив ОСОБА_8 зайти до свого домоволодіння, де між ними раптово виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 завдав удари потерпілому ОСОБА_8 . 
При цьому суди спростували версію обвинуваченого про те, що ОСОБА_17 наносив ОСОБА_6 тілесні ушкодження із застосуванням ножа і останній стікав кров`ю, тому з метою самозахисту наносив удари мачете. 
Згідно з висновком експерта № 2809 від 22 жовтня 2018 року виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, живота, кінцівок, утворились в результаті контактів з твердим (-ми) предметом (-ми), характеристики контактуючої, слідоутворюючої поверхні якого (-их) не відобразились в даних тілесних ушкодженнях, не виключено в термін та за обставин, на які вказав ОСОБА_6 . Характеристики та локалізація вищеописаних тілесних ушкоджень не дозволяє виключити нанесення їх власноруч (т. 2 а. с. 142).
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 показав, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , могли утворитися від тупого, твердого предмету. Садна лінійної форми від колючо-ріжучого предмету. Ці садна розташовані паралельно один до одного в горизонтальному напрямку. Одночасне заподіяння такого роду саден, а саме трьох саден лінійної форми, можливо якщо предмет схожий на виделку чи тризуб. 
Таким чином суди з посиланням на конкретні докази дійшли вмотивованого висновку, що версія нападу ОСОБА_8 на ОСОБА_6 не знайшла свого підтвердження.
Стосовно посилань у скарзі про завищення кількості вилучених у ОСОБА_6 рослин коноплі, то суд першої інстанції вказав, що з відеозапису огляду місця події, проведеного в період з 22:19 22 серпня 2018 року по 02:31 23 серпня 2018 року, вбачається, що на території домоволодіння висаджено та росла значна кількість рослин конопель. В будинку, в спеціально обладнаній кімнаті також у горщиках були посаджені рослини конопель, які підтримувалися спеціальною температурою та освітленням. Крім того в будинку було знайдено висушені та подрібнені сухі рослини, які згідно з висновком експертизи є наркотичними засобами. Присутній під час огляду місця події ОСОБА_6 не заперечував належність йому вказаних рослин.
Кількість вилучених рослин коноплі в розмірі 169 штук зафіксовано у протоколі обшуку від 22 серпня 2018 року (т. 1 а. с. 200). Таку ж кількість рослин було направлено на експертизу, що підтверджується змістом висновку експерта № 2/660 від 07 вересня 2018 року (т. 2 а. с. 20-33). Зокрема у висновку експерта зафіксовано, що на дослідження доставлені 4 простирадла білого кольору, зшиті посередині ниткою, кінці якої заклеєні биркою. При їх розпакуванні виявлено відповідно 30, 51, 47 та 41 рослини, що в сумі становить 169 рослин.
За таких обставин доводи щодо штучного завищення кількості вилучених під час обшуку у ОСОБА_6 рослин коноплі не вбачаються обґрунтованими. 
Крім цього, ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 310 КК України за незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин, тому доводи сторони захисту про те, що під час дослідження речових доказів судом було нараховано 154 рослини коноплі, не впливають на правильність кваліфікації дій засудженого.
Стосовно доводів касаційної скарги про посилання у вироку на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не були безпосередньо допитані місцевим судом, колегія суддів зазначає таке.
Засаді безпосередності дослідження судом доказів, передбачений положеннями ст. 23 КПК України, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. Зокрема положення про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі, однак такі показання мають використовуватися обережно, а неможливість піддати відсутню під час судового розгляду особу перехресному допиту має враховуватися судом при оцінці достовірності її показань та їх значення в сукупності з іншими доказами. 
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 надійшло до Богунського районного суду м. Житомира 28 грудня 2018 року і для його розгляду відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 14 січня 2019 року було визначено колегію суддів у складі головуючої судді ОСОБА_19 , суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (т. 1 а. с. 57)
Цим складом суду в судовому засіданні 20 березня 2019 року було допитано потерпілу, в судовому засіданні 11 жовтня 2019 року було допитано свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , в судовому засіданні 04 листопада 2019 року було допитано свідка ОСОБА_13 , в судовому засіданні 28 листопада 2019 року було допитано свідка ОСОБА_22 , в судовому засіданні 16 січня 2020 року були допитані свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . 
В судових засіданнях 10 лютого та 04 серпня 2020 року суд дослідив документи, а в судовому засіданні 21 вересня 2020 року суд дослідив речові докази (ніж та мачете) і допитав обвинуваченого. 
В судовому засіданні 02 жовтня 2020 року було допитано свідка ОСОБА_25 , переглянуто відеозапис слідчого експерименту із ОСОБА_6 , в судовому засіданні 02 квітня 2021 року було допитано експерта ОСОБА_18 .
У подальшому головуючу суддю ОСОБА_19 було звільнено у відставку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2021 року для розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 було визначено колегію суддів у складі головуючої судді ОСОБА_14 , суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 і розгляд справи розпочали спочатку (т. 3 а. с. 178-179).
Це підтверджується тим, що в судовому засіданні 07 червня 2022 року прокурором було оголошено стислий виклад обвинувального акта, представником потерпілого оголошено стислий виклад цивільного позову, визначено порядок дослідження доказів та відкладено розгляд на іншу дату (т.4 а. с. 2-3).
При цьому з матеріалів провадження вбачається, що свідок ОСОБА_12 була допитана в судовому засіданні 16 вересня 2019 року попереднім складом місцевого суду за участі обвинуваченого та захисника (т. 3 а. с. 27-32). Свідок була попереджена про кримінальну відповідальність, приведена до присяги і надала показання. Сторона обвинувачення та захисту ставили свідку запитання, тобто процедуру допиту свідка у суді було дотримано.
Свідок ОСОБА_13 також була допитана в судовому засіданні 04 листопада 2019 року за участю обвинуваченого та двох захисників (т. 3 а. с. 37-40). Свідок була попереджена про кримінальну відповідальність, приведена до присяги, сторонам було забезпечено можливість допитати свідка. 
Судом у новому складі вживались заходи для виклику свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 для їх допиту безпосередньо у залі суду, надсилались повістки, суд доручав прокурору забезпечити явку свідків, однак в судове засідання вони не з`явились. 
На запит прокурора заступник начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Житомирській області листом від 18 січня 2023 року повідомив, що ОСОБА_13 виїхала за межі України 17 вересня 2020 року. Також на запит прокурора начальник управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Житомирській області листом від 12 жовтня 2023 року повідомив, що відповідно до бази даних ДПС України «Аркан»  ОСОБА_12 виїхала за межі України 04 вересня 2023 року (т. 4 а. с. 57, 114, 116).
З огляду на наведене, суд першої інстанції з об`єктивних причин не мав можливості безпосередньо допитати свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні, а тому за погодженням зі сторонами кримінального провадження, які проти цього не заперечували, обґрунтовано обмежився дослідженням показань вказаних свідків наданих попередньому складу суду.
Стосовно втрати речових доказів та визнання недопустимими доказами висновків судово-медичних експертиз Верховний Суд зазначає таке.
Органом досудового розслідування дійсно було втрачено речові докази - мачете та ніж. Разом з цим суди у оскаржуваних судових рішеннях не посилаються на речові докази (мачете чи ніж) для підтвердження винуватості ОСОБА_6 .
За змістом статей 86, 87 КПК України підставою для визнання доказу недопустимим є отримання їх з порушенням вимог КПК України.
Посилаючись у скарзі на недопустимість як доказів висновків судово-медичних експертиз № 2445 та № 2575/389 від 19 жовтня 2018 року щодо обставин смерті ОСОБА_8 , проведених з урахуванням слідчого експерименту щодо нанесення тілесних ушкоджень відповідним предметом, сторона захисту не зазначає, які саме порушення КПК України були допущені при отриманні як цих висновків експертів, так і речових доказів - ножа та мачете.
Також відповідно до змісту ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Тобто речові докази та висновки судово-медичних експертиз є окремими, самостійними джерелами доказів і втрата речового доказу не призводить до автоматичної недопустимості висновків експертів. 
Враховуючи викладене, доводи скарги про недопустимість висновків судово-медичних експертиз у зв`язку з утратою речових доказів вбачаються безпідставними.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із загальних засад призначення покарання, передбачених положеннями ст. 65 КК України, й, урахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних частин статей КК України і призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При цьому судом було враховано обставини, на які посилається сторона захисту у касаційній скарзі, зокрема те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, інвалідом 3-ї групи, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення як особа, яка отримує компенсаційні виплати за надання соціальних послуг по догляду за дружиною з інвалідністю 1-ї групи.
Верховний Суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, конкретним обставинам кримінального провадження й за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Житомирський апеляційний суд належно перевірив під час апеляційного перегляду доводи поданої апеляційної скарги і вмотивовано залишив її без задоволення. У рішенні апеляційного суду належним чином зазначено підстави, на яких воно ґрунтується. Ухвала апеляційного суду відповідає приписам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, які можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2026 року щодо  ОСОБА_6 залишити без зміни, а спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3