ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"07" липня 2026 р. Cправа № 902/1500/25(522/870/26-Е)  

Господарський суд Вінницької області у складі
головуючого судді Лабунської Т.І.
за участю: секретаря судового засідання - Марчук А.П.
за відсутності представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальність "БІЗНЕС ПОЗИКА" (б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, код 41084239)
до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
про стягнення заборгованості
в межах справи № 902/1500/25
за заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
про неплатоспроможність  
В С Т А Н О В И В : 

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1500/25 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність.
Ухвалою від 18.12.2025 відкрито провадження у справі № 902/1500/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією у справі арбітражного керуючого Белінську Н.О., попереднє засідання призначено на 17.02.2026.
Ухвалою суду від 17.02.2026 судове засідання у справі призначено на 02.04.2026.
25.02.2026 до Господарського суду Вінницької області від Приморського районного суду міста Одеси надійшла справа № 522/870/26-Е за позовом ТОВ ""БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Так, ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 26.01.2026 постановлено передати цивільну справу за позовом ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до Господарського суду Вінницької області на розгляді якого перебуває справа № 902/1500/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.02.2026, справу № 522/870/26-Е, розподілено судді Лабунській Т.І., з призначенням єдиного унікального номеру судової справи - № 902/1500/25(522/870/26-Е ).
Ухвалою суду від 02.03.2026 матеріали цивільної справи № 902/1500/25(522/870/26-Е ) прийнято до свого провадження суддею Лабунською Т.І. для розгляду в межах справи № 902/1500/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи № 902/1500/25(522/870/26-Е) по суті призначено на 23.04.2026.
Ухвалою суду від 23.04.2026 відкладено розгляд справи по суті на 07.07.2026.
В судове засідання на визначену дату представник позивача не з`явився, незважаючи на про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується довідкою про доставку електронного листа.
Як вбачається із змісту позовної заяви у цій справі, позивач просить суд проводити розгляд цієї позовної заяви без участі представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, незважаючи на про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується довідкою про доставку електронного листа, наявним в матеріалах справи.
Враховуючи вищевикладене, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення сторін про розгляд справи у суді, проте, останні не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні.
Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд враховує, що неявка сторін чи їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.
За приписами ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у ч. 9 ст. 165 ГПК України.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, встановив наступні обставини.
12.04.2025 ОСОБА_1 здійснила вхід до особистого кабінету на веб-сайті ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА", використавши номер телефону та надала всю необхідну інформацію (паспортні дані, сума бажаного кредиту - 50 000,00 грн., номер банківської карти) для формування Товариством (ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА") належної пропозиції клієнту.
12.04.2025 ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 530284-КС-002 про надання кредиту.
12.04.2025 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 530284-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Таким чином, 12.04.2025 між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" (далі по тексту - позивач, кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідачка, позичальник) укладено Договір № 530284-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Відповідно до п. 2.1. договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту за Правилами про надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (надалі- Правила).
2.2.Тип кредиту: Кредит.
2.3.Строк кредиту : 24 тижні.
2.4.Стандартна процентна ставка за Кредитом : в день 1%, фіксована.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку.
2.5. Комісія за видачу Кредиту (далі - Комісія) : 10 000,00 грн.
2.7. Загальний розмір наданого Кредиту : 50 000,00 грн.
2.8. Строк дії Договору до 27.09.2025 року
2.9. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту 123 660,68 грн.
2.10. Загальні витрати за Кредитом: 73 660,68грн.
2.11. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 6 980,26 процентів.
2.12. Денна процентна ставка: 0,87 процентів.
2.13. Дата видачі кредиту 12.04.2025
2.14. Дата повернення кредиту 27.09.2025.
2.15. Мета (цілі) отримання Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом.
Пунктом 4.2.2. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
Згідно графіку передбачено повернення кредиту частинами з кінцевим строком останнього платежу 27.09.2025.
Позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, до закінчення строку (терміну) дії договору (п. 5.2.3 договору).
Кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, сплати комісії, процентів, неустойки (штрафу) у разі її нарахування та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених договором (п. 5.3.4 договору).
Відповідно до п. 7.2 договору закінчення строку (терміну) дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення та/або невиконання умов договору, які мали місце під час дії договору.
Згідно з п. 7.5 договору у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни. Позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000% процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України.
Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором, з урахуванням додаткових грошових коштів, одержаних позичальником від кредитодавця на підставі укладених додаткових угод до цього договору, і не може бути збільшено за домовленістю сторін.
Згідно з п.п. 10.1, 10.2 договору позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п.4.2.1 та п. 10.3 цього договору, користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти (відсотки) за користування кредитом за зниженою процентною ставкою, зазначеною в п. 10.2 цього Договору. 
Позичальнику здійснюється нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою, починаючи з першого для користування кредитом. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1%, фіксована.
Позичальник зберігає можливість сплати відсотків за користування кредитом за зниженою процентною ставкою протягом усього періоду дії договору за умови сплати позичальником своєчасно і у повному обсязі процентів та комісії шляхом сплати кредитодавцю платежу відповідно до погодженого сторонами графіку платежів, передбаченого умовами п.4.2.2 Договору (далі - Графік платежів) та Додатку № 1 цього договору у повному обсязі не пізніше 7 (сьомого) календарного дня після визначеного цим договором строку (позичальник зберігає можливість користуватися кредитом за зниженою процентною ставкою, якщо прострочення внесення позичальником платежу, передбаченого графіком платежів не перевищує 7 (семи) календарних днів). У разі несплати позичальником у повному обсязі платежу, передбаченого графіком платежів та не погашення заборгованості із внесення платежу, передбаченого графіком платежів протягом наступних 7 (семи) діб, починаючи з 8 (восьмого) дня прострочення внесення платежу, передбаченого графіком платежів подальше нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою до закінчення строку кредитування за цим договором (п. 10.3 договору).
Відповідно до п. 11.1 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до дати вказаної в п.2.8 договору (окрім п. 11.2.6. Договору, який діє протягом передбаченого у зазначеному пункті строку), який діє протягом передбаченого у зазначеному пункті строку, але у разі наявності у позичальника після закінчення строку кредитування заборгованості зі сплати суми кредиту, комісії або процентів - договорі діє до дати (включно), у яку позичальником буде належним чином виконано зазначені грошові зобов`язання за цим договором.
Згідно п.п. 11.4.4, 11.4.5 договору позичальник ознайомлений з договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням. Позичальник отримав від кредитодавця всі документи та інформацію, які позичальник запросив у кредитодавця до моменту укладення договору.
Інші умови цього правочину регулюються Правилами. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України (п. 11.16 Договору).
Відповідно до п. 11.18 договору датою та часом укладання цього договору є дата та час накладення на примірник (оригінал) цього договору кваліфікованого електронного підпису уповноваженої посадової особи кредитодавця, що зазначаються у розділі 12 цього договору.
Даний договір позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4795 з позначкою часу "12.04.2025 13:44:18".
Умови вказаного договору відповідають змісту доданого до матеріалів справи паспорту споживчого кредиту ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА", який підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA4795 12.04.2025 13:43:50.
На виконання умов договору позивач надав відповідачці грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. шляхом перерахування 12.04.2025 на банківську картку позичальника, яка вказана позичальником при заповненні анкети клієнта), що відображено у листі-підтвердженні щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ "ПрофітГід" .
У анкеті клієнта (витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.tpozyka.com/) від 07.01.2026 відповідачка надала інформацію про номер банківської картки для перерахунку коштів № НОМЕР_2 .
За змістом повідомлення АТ "Райффайзен Банк" від 13.02.2026 зазначено відомості про відкриту на ім`я ОСОБА_1 емітовану картку № НОМЕР_2 . У доданій банківській виписці по рахунку ОСОБА_1 за період з 12.04.2025 по 29.07.2025 відображено зарахування 12.04.2025 переказу на карту у розмірі 50000,00 грн.
Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором № 530284-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, у зв`язку з чим у боржника - ОСОБА_1 станом на 12.04.2025 утворилась заборгованість в загальному розмірі 169 500,00 грн., що складається з:
- 50 000,00 грн. - суми прострочених платежів по тілу кредиту;
- 84 500,00 грн. - суми прострочених платежів по процентах;
- 25 000,00 - суми заборгованості по відсотках по ст. 625 ЦК України;
- 10 000,00 грн. - суми прострочених платежів за комісією
Враховуючи, що відповідачка не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Щодо дійсності укладеного договору в електронній формі та підписання його позичальником, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю, ввійшла до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказала номер свого поточного (карткового) рахунку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
В силу частин 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
12.04.2025 направлено ОСОБА_1 , пропозиція (оферта) укласти Договір № 530284-КС-002 про надання кредиту.
Відповідь Заявника/Позичальника, якому адресована пропозиція укласти Договір про надання кредиту, надається шляхом надсилання електронного повідомлення Кредитодавцю.
12.04.2025 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 530284-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора UA-4795, (направленого Позичальнику на номер телефону НОМЕР_3 , вказаного Позичальником у Заявці) електронного повідомлення СМС - повідомлення.
Ч. 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
30.09.2015 набрав чинності Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII "Про електронну комерцію", який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.
Вказаний Закон визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 1 Закону).
У ч. 3 ст. 11 вказаного вище Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За частинами 4, 6 наведеної норми, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Також, положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів в розмірі 50 000,00 грн підтверджується інформаційною довідкою, сформованою ТОВ "ПрофітГід".
Із зазначеної довідки вбачається, що 12.04.2025 позичальнику на його картку було здійснено перерахування кредитних коштів у сумі 50 000,00 грн. 
Крім того, відповідач не спростувала самого факту зарахування коштів на власну банківську картку.
За правилами абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Як підтверджується наявними у справі доказами, кінцевим строком повернення остаточного платежу, згідно договору є 27.09.2025.
Приписами ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Відповідно до ст. 526 ЦК України закріплено загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору, закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одним із принципів належного виконання є його виконання у строк (термін), встановлений договором. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Таким чином, порушення відповідачкою строку виконання зобов`язання за Договором порушує права позивача, як іншої сторони за договором, та створює підстави для виконання зобов`язання примусово.
На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення 50 000,00 грн. тіла кредиту є належним чином обґрунтованими позивачем, підтверджені поданими ним доказами та не спростовані відповідачем, а тому є такими, що підлягають до задоволення судом.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 84 500 грн., суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Тобто, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом).
Крім того, відповідач, укладаючи кредитний договір №530 284-КС-002 від 12.04.2025 добровільно став стороною такого договору, а відтак на відповідних умовах зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань.
Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за процентами у розмірі 84 500,00 грн., суд зазначає, що нарахування не суперечить положенням чинного законодавства, встановленим обставинам справи, розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині є правомірними та обґрунтованими.
Відтак, суд вважає доводи позивача та надані ним докази вірогідними та не спростованими відповідачем, відносно укладення сторонами кредитного договору, отримання нею кредитних коштів, а також неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по погашенню кредиту, сплати процентів в повному обсязі у визначені графіком погашення строки. 
Що стосується заборгованості по комісії, в сумі 10 000,00 грн.
Відповідно до п. 2.5. Договору комісія за видачу кредиту складає 10 000,00 грн. 
За змістом п. 2.15 договору сторони визначили, що мета (цілі) отримання кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом.
У п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, які включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Враховуючи наведене, оскільки сплата комісії передбачена умовами спірного договору та узгоджується з нормами Закону України "Про споживче кредитування", суд дійшов висновку про обґрунтованість останнього, а тому вимога про стягнення 10000,00 грн. боргу по комісії підлягає задоволенню.
Що стосується заявленої до стягнення 25 000,00 грн. заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України. суд приходить до наступного.
За змістом ч. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який безперервно продовжувався і триває досі.
Оскільки нарахування 25000,00 грн. заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання здійснено з 27.04.2025 по 07.01.2026, тобто в період дії в Україні воєнного стану, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення 25000,00 грн. річних.
Згідно з положеннями ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу в обґрунтування власних правових позицій.
Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальній сумі 144 500,00 грн, з них: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000,00 грн.; сума прострочених платежів по процентах - 84 500,00 грн., сума прострочених платежів за комісією - 10 000,00 грн, з наведених вище мотивів.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухвалені рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3.ч. 4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2269,70 грн. (2 662,40 х 85,25/100).
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства; ст. 2,3, 4, 11, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 96, 123, 129, 196, 210, 232, 233, 236-238, 240-242, 252, 255, 256, 326, 327 ГПК України,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133, код 41084239) заборгованість за Договором № 530284-КС-002 про надання кредиту від 12.04.2025 в розмірі 144 500 грн., з яких: 50 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 84 500,00 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 10 000,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією та 2 269,70 грн. судового збору.
3. В решті позовних вимог відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
5. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
7. Копію рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси: ТОВ "Бізнес Позика" - office@bizpozyka.com;  nataliia.myshevska@bizpozyka.com;  ОСОБА_1 -  ІНФОРМАЦІЯ_1 ; арбітражному керуючому Белінській Н.О. -  ІНФОРМАЦІЯ_2 

Повне рішення складено 16 липня 2002 р.

Суддя Лабунська Т.І.  
віддрук. прим.:
1 - до справи.