ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року Справа № 902/1770/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Хабарова М.В.,
суддя Мамченко Ю.А.,
суддя Гудак А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2026 у справі № 902/1770/25 (суддя Нешик О.С., повне рішення складено 23.04.2026)
за позовом Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 
до  Фізичної особи-підприємця Стецюка Віталія Миколайовича 
про стягнення 29580,00 грн пені, нарахованої у зв`язку з невиконанням рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.04.2026 у справі №902/1770/25 у позові відмовлено.
Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції встановивши підтверджений відповідачем статус військовослужбовця та враховуючи період нарахування пені (з 06.10.2025 по 03.11.2025), який повністю припадає на час проходження ним військової служби, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому відмовив у задоволенні позову.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вказує, що пеня, визначена ч.5 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є обов`язковим наслідком прострочення штрафу, а не окремим видом відповідальності. Нарахування стягнення пені має обов`язковий характер, а тому не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій.
Вважає, що положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки вони регулюють іншу сферу - соціальні гарантії у цивільних зобов`язаннях, тоді як у даному випадку йдеться про виконання імперативних норм спеціального закону, спрямованого на захист економічної конкуренції.
ФОП Стецюк В.М. правом на подання відзиву, у відповідності до ст.263 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.
Згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2026 у справі №902/1770/25 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.ч.1,4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 25.07.2025 Адміністративною колегією Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи №72/33-25 прийнято рішення "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" №72/91-р/к (а.с.11-17), яким вирішено:
"1) Визнати, що товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОСВІТ" (ідентифікаційний номер юридичної особи - 31789596) та фізична особа-підприємець Стецюк Віталій Миколайович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), вчинили порушення, що передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів під час участі у відкритих торгах на закупівлю: "ДК 021:2015:31210000-1 Електрична апаратура для комутування та захисту електричних кіл. Розподільчий пристрій 10/0,4 кВ. Комірки 10 кВ", проведених комунальним підприємством "Міськтепловоденергія" (ідентифікатор закупівлі в системі електронних закупівель "ProZorro": UA-2024-04-05010017-a).
3) За вчинення порушення, що зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накласти штраф на фізичну особу-підприємця Стецюка Віталія Миколайовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у розмірі 68000,00 (шістдесят вісім тисяч) гривень.
В абзаці 2 Рішення роз`яснено, що згідно з ч.3 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання такого рішення про накладання штрафу.
Копія витягу з рішення Адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального управління Антимонопольного комітету України №72/91-р/к від 25.07.2025 про стягнення штрафу в загальному розмірі 68000,00 грн направлена позивачем на адресу відповідача разом із супровідним листом №72-02/3442е від 29.07.2025 (а.с.18) та отримана останнім 05.08.2025, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення №0601175463520 (а.с.7).
09.10.2025 виданий наказ Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №72/34/ю в справі №72/33-25 про примусове стягнення з Фізичної особи-підприємця Стецюка В.М. штрафу в розмірі 68000,00 грн (а.с.8).
Із позовної заяви вбачається, що 04.11.2025 позивач отримав постанову Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження №79399022 (а.с.10), яка прийнята у зв`язку з тим, що боржник повністю сплатив борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.
Враховуючи прострочення виконання рішення №72/91-р/к від 25.07.2025 про сплату штрафу, позивач заявив до стягнення з відповідача 29580,00 грн пені за період з 06.10.2025 по 03.11.2025.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності визначено Законом України "Про захист економічної конкуренції".
Антимонопольний комітет України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності (ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
Згідно з ч.2 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.
Відповідно до ч.1, 3 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
Апеляційним судом встановлено, що АМКУ прийнято рішення №72/91-р/к від 25.07.2025, яким визнано порушення ФОП Стецюком В.М. абз.1 ч.5 ст.52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та накладено на останнього штраф у розмірі 68000 грн.
Дане рішення було надіслано відповідачу та отримано останнім 05.08.2025, тому з врахуванням визначеного законом двомісячного терміну на його оплату, останнім днем для сплати штрафу є 05.10.2025.
Вищевказане рішення, у відповідності до ч.1 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" оскаржено відповідачем не було.
Згідно з ч.8 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується, Голова Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу.
Наказом АМКУ №72/34/ю від 09.10.2025 примусово стягнуто з ФОП Стецюка В.М. штраф в розмірі 68000 грн.
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.11.2025 (ВП №79399022), виконавче провадження з примусового виконання за наказом №72/34/ю від 09.10.2025 закінчено.
Частиною 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Відтак, позивачем нараховано пеню у розмірі 29580 грн за період з 06.10.2025 по 03.11.2025.
Колегія суддів, з огляду на вищевикладене зазначає, що накладений АМКУ штраф мав бути сплачений відповідачем з 05.08.2025 по 05.10.2025. 
Разом з тим, відповідач до закінчення терміну добровільного виконання рішення №72/91-р/к від 25.07.2025 щодо сплати штрафу, 01.10.2025 був призваний на військову службу, що підтверджується витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №274 від 01.10.2025 (а.с.43).
Також в матеріалах справи наявний військовий квиток серії НОМЕР_3 (а.с.32-41), відповідно до якого 01.10.2025 на підставі Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 ОСОБА_1 мобілізований у Збройні Сили України, 06.10.2025 прийняв присягу, а також довідку військової частини НОМЕР_2 №1250 від 07.10.2025 (Форма 5) (а.с.42), згідно з якою "... солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 ".
Листом Міністерства оборони України №322/2/7142 від 21.08.2014 роз`яснено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Початком військової служби військовозобов`язаних є день призову на військову службу у районному військовому комісаріаті, а для резервістів - день зарахування до списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка.
Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про підтвердження відповідачем статусу військовослужбовця, який з 01.10.2025 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. 
Разом з тим, апеляційний суд враховує наявність Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", його дія поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Статтею 12 Закону України Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.09.2025 у справі №873/46/25 вказано, що забезпечення державою соціального захисту громадян, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях і стоять на захисті суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, а також членів їхніх сімей є пріоритетом і вектором державної стратегії; на державу покладено конституційний обов`язок всебічної державної підтримки, створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей та забезпечення для них гідних соціальних гарантій.
Згідно з п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Відтак, зважаючи на те, що до закінчення строку для добровільної сплати штрафу у відповідача виникли об`єктивні обставини, які унеможливили своєчасне виконання ним вказаного обов`язку, а нарахування пені за період з 06.10.2025 по 03.11.2025 здійснювалося під час проходження останнім військової служби, беручи до уваги статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, призваного на військову службу 01.10.2025, а також соціальну спрямованість положень п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені.
Оцінюючи доводи апелянта про те, що норми п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не застосовуються у спірних правовідносинах, апеляційний суд зазначає, що згідно з ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" штраф є одним із заходів відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Водночас, за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу (ч.5 ст.56 цього Закону).
Разом із тим, застосування Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату штрафу не може здійснюватися без врахування інших норм законодавства України, зокрема тих, що встановлюють державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, у даному випадку Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Апеляційний суд зазначає, що передбачена Законом України "Про економічну конкуренцію" до нарахування пеня має на меті забезпечення належного виконання рішень органів Антимонопольного комітету України та стимулювання суб`єктів господарювання до своєчасного виконання обов`язку зі сплати накладених штрафів. Водночас, покладення на особу додаткового майнового обов`язку, яка не мала можливості виконати свій обов`язок щодо сплати штрафу у встановлений строк, у зв`язку з обставинами, що мають об`єктивний характер, на думку суду, не свідчить про реалізацію вищевказаної мети закону.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач повинен був сплатити штраф у період з 05.08.2025 по 05.10.2025. Натомість, 01.10.2025 останнього було призвано на військову службу, у зв`язку з чим до закінчення строку добровільної сплати штрафу виникли об`єктивні обставини, які унеможливили своєчасне виконання ним відповідного обов`язку.
Отже, відповідач був позбавлений можливості своєчасно сплатити накладений на нього штраф, що, у свою чергу, виключає можливість застосування до нього додаткової відповідальності у вигляді пені за період, коли виконання основного зобов`язання було об`єктивно неможливим.
Колегія суддів зазначає, що положення п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" мають застосовуватись з урахуванням їх мети, яка полягає у забезпеченні особливого правового захисту військовослужбовців у період виконання ними обов`язків військової служби. 
Положення п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не звільняють військовослужбовців від виконання основного грошового зобов`язання (сплати штрафу), але забороняють збільшувати це зобов`язання шляхом нарахування пені.
У Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (зокрема п.15 ст.14) не зазначено, що його дія поширюється виключно на приватно-правові відносини, а також не міститься будь-яких обмежень щодо виду грошового зобов`язання, за прострочення виконання якого не допускається нарахування пені. Законодавець використав універсальне поняття «зобов`язання», не пов`язавши його виключно з цивільно-правовими чи господарсько-договірними відносинами, а тому відсутні підстави для висновку про обмеження сфери застосування п.15 ст.14 вказаного Закону лише такими правовідносинами. 
Відтак, обов`язок зі сплати штрафу, покладений рішенням позивача, є грошовим зобов`язанням перед державною установою, а пеня передбачена статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є саме пенею за його несвоєчасне виконання. 
Таким чином, застосування положень Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо нарахування пені має здійснюватися, у даному випадку, у взаємозв`язку із соціальними гарантіями, передбаченими для військовослужбовців. Водночас, нарахування пені без урахування факту проходження відповідачем військової служби та пов`язаних із цим об`єктивних обставин, які унеможливлювали своєчасне виконання обов`язку зі сплати штрафу, не відповідає соціальній спрямованості зазначеної законодавчої гарантії та не відповідає меті її встановлення.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення пені за період проходження відповідачем військової служби 06.10.2025 по 03.11.2025 є обґрунтованим та таким, що відповідає принципам справедливості, пропорційності та забезпечення належного рівня соціального захисту військовослужбовців.
У силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73,76-79,86 Господарського процесуального кодексу України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2026 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задоволенню не підлягає.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2026 у справі №902/1770/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2026 у справі №902/1770/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Хабарова М.В. 

Суддя   Мамченко Ю.А. 

Суддя   Гудак А.В.