ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.08.2026 Справа № 914/1417/26 
Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА СПОКОЮ»
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:  ОСОБА_1 
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ПЕРША»
третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю «Сервісна Компанія «ГАРАНТ І Я»
про: стягнення 25 854,30 грн.,

представники:
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився,
третя особа-1: не з`явився,
третя особа-2: не з`явився,
третя особа-3: не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
15.05.2026р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Страхова компанія «АРКС» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА СПОКОЮ» про стягнення 25 854,30 грн.
Разом із позовною заявою подано клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: невідомо).
Крім того, разом із позовною заявою, позивачем подано клопотання про витребування доказів, а саме: позивач просить витребувати у відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА СПОКОЮ» інформацію про виконання трудових обов`язків ОСОБА_3 на дату дорожньо-транспортної пригоди 14.04.2024 року та щодо перебування у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА СПОКОЮ» транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_1 » на момент настання ДТП станом на 14.04.2024 року.
20.05.2026р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; судове засідання призначити на 17.06.2026р.;залучити до участі у справі ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: невідомо) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; явку представників учасників справи у судове засідання визнано обов`язковою.
Крім того, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА СПОКОЮ» (місцезнаходження: Львівська область, м. Львів, вулиця Коперника, будинок 33, квартира 8, 79000, ідентифікаційний код: 33252143) інформацію про виконання трудових обов`язків ОСОБА_3 на дату дорожньо-транспортної пригоди 14.04.2024 року та щодо перебування у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА СПОКОЮ» транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_1 », на момент настання ДТП станом на 14.04.2024 року.
Хід справи викладено в ухвалах суду і відображено в протоколах судових засідань.
04.06.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання (вх.№2610/26) про залучення третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а саме: ПРАТ «Страхова Компанія «ПЕРША» та ТДВ «Сервісна Компанія «ГАРАНТ І Я».
17.06.2026р. суд постановив ухвалу відповідно до якої, зокрема, ухвалив: залучити до участі у справі: ПРАТ «Страхова Компанія «ПЕРША» (адреса: Україна, 03150, місто Київ, вул.Фізкультури, будинок 30, ідентифікаційний код 31681672) та ТДВ «Сервісна Компанія «ГАРАНТ І Я» (адреса: Україна, 79022, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 174; ідентифікаційний код 37317151) в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
08.06.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№15884/26).
19.06.2026р. через систему «Електронний суд» від третьої особи-2 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника (вх.№17442/26).
19.06.2026р. через систему «Електронний суд» від третьої особи-2 надійшло письмове пояснення щодо справи (вх.№17440/26).
19.06.2026р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№17443/26).
29.06.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про врахування судової практики при розгляді справи (вх.№18411/26).
Суть спору та правова позиція учасників справи.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки (різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що становить: 25 854,30 грн.) в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.
Відповідач, в свою чергу, стверджує, що є неналежним відповідачем, оскільки вважає, що саме третя особа -2 мала покрити збитки в межах ліміту, що і було нею зроблено. Також, вважає надані докази позивачем такими, що є неналежними. В цілому ствердив про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та про відсутність відповідного права на відшкодування збитків у позивача та стягнення таких саме з відповідача.
Треті особи 1 та 3 пояснень щодо суті спору не надали.
Коресподенція суду, направлена на адресу третьої особи-1 повернута на адресу суду без вручення.
Третя особа - 2 у поданій заяві, просила суд здійснювати розгляд справи без участі представника, а у поданих поясненнях повідомила суд про те, що ПРАТ «СК ПЕРША» виконало свої зобов`язання згідно ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено обов`язок страховика здійснити страхову виплату в межах ліміту відповідальності, з урахуванням зносу.
За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, пояснень учасників, суд встановив наступне:
14.04.2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_2 » та транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до Європротоколу, ОСОБА_1 є винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди.
З метою отримання страхового відшкодування за шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_2 », потерпіла особа звернулася до АТ «СК «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування та надала всі необхідні документи для його виплати.
На підставі страхових актів №ARX4107511 та ARX4107512 АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 65 795,57 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_1 » на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «СК «ПЕРША» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.218557208.
ПАТ «СК «ПЕРША» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 39 941,27 грн.
Власником транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_1 », станом на дату ДТП, було ТзОВ «ФОРМУЛА СПОКОЮ» (відповідач), що підтверджується Європротоколом та відповіддю від ГСЦ МВС.
За твердженням позивача, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки (різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що становить: 25 854,30 грн.) в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.
Відповідач, витребовуваних ухвалою суду від 20.05.2026р. доказів не надав, проте і не заперечив щодо виконання трудових обов`язків ОСОБА_3 на дату дорожньо-транспортної пригоди 14.04.2024 року та щодо перебування у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА СПОКОЮ» транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. « НОМЕР_1 », на момент настання ДТП, станом на 14.04.2024 року.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно із статтею 8 Закону України «Про страхування», страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Згідно із статтею 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІУ (надалі - Закон № 1961-IV) вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Зазначений закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин у силу положень ч. 6 розділу VI Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ від 21.05.2024р., який набрав чинності 01.01.2025р.
Згідно зі ст.3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст.6 Закону №1961-IV, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку, страховик у межах сум, зазначених у полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.22.1 Закону України №1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Виплата страхового відшкодування по полісу ОСЦПВВНТЗ регламентуються приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів», стаття 29 якого встановлює, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Визначення поняття «фізичний знос» наведено в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №1074/8395 (в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009р. № 1335/5/1159, з наступними змінами), (надалі Методика). Так згідно з п.1.6. Методики, під поняттям «фізичний знос» розуміють втрату вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників.
У відповідності до п.7.38 в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.
Пунктом 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів значення встановлено, що винятками стосовно використання зазначених вимог є, зокрема, складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини).
Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
До того ж, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
До того ж, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку, у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
За результатами розгляду у справі № 922/1436/17, Верховний Суд ухвалив постанову від 10.07.2018р., в якій зазначив наступне. Відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Стаття 1172 Цивільного кодексу України, передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом перевірено розрахунок заявлених позовних вимог та встановлено, що такий проведено правильно.
Згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , роком випуску транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак « НОМЕР_2 » є 2017 рік. Таким чином, на момент дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу виповнилось 7 років.
Враховуючи вищевикладене, при розрахунку страхового відшкодування Страховою компанією відповідача було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахування приписів стаття 29 Закону України №1961-IV, оскільки застрахований транспортний засіб знаходиться в експлуатації більше 7 років (п. 7.38 Методики), тобто було визначено матеріальний збиток, внаслідок чого було виплачено страхове відшкодування саме у розмірі 39 941,27 грн.
Загальна вартість відновлювального ремонту відповідно до наданих рахунків складає 65795,57 грн.
Ремонтні роботи здійснювались ФОП Мойсеєць В.В., що підтверджується Рахунком №282 від 18 квітня 2024 року та платіжним дорученням №1054506 від 1 травня 2024 року.
Також, як пояснив позивач, ПАТ «СК «ПЕРША» при визначенні матеріального збитку використовувала надану Позивачем ремонтну калькуляцію №1.003.24.0 від 29.04.2024 року на суму 65 795,57 грн., про що зазначено в розрахунку страхового відшкодування, наданому разом з відповіддю ПАТ «СК «ПЕРША». Ремонтна калькуляція № 1.003.24.0 від 18.04.2024 року була надана ПАТ «СК «ПЕРША» помилково.
Відповідач зазначає, що відповідно до договору Добровільного страхування наземного транспорту №1212-05-23-03-203 від 20.12.2023 року, його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ТДВ «СК «ГАРАНТ І Я». Проте, за даним договором добровільного страхування страхувальник страхує власний транспортний засіб від ризиків його пошкодження, знищення або викрадення. У разі настання страхового випадку страхова компанія відшкодовує збитки власнику автомобіля незалежно від того, хто винен у заподіянні шкоди.
Він не стосується цивільно-правової відповідальності відповідача, а тому не може братись до уваги судом при вирішенні даної справи. 
Отже, при виплаті страхового відшкодування страхова компанія відповідача вирахувала знос транспортного засобу, внаслідок чого не покрила нанесений збиток відповідачем у розмірі фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу.
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 
25 854,30 грн., яку повинен відшкодувати відповідач на підставі викладеного вище.
Суд, за результатами з`ясування обставин, на які учасники справи посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення страхового відшкодування в розмірі 25 854,30 грн.
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.
Інші доводи та заперечення учасників справи судом розглянуті та відхилені, як такі, що на результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав, впливу не мають.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №1194550 від 19.02.2026р. на суму 2 622,40 грн.
Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА СПОКОЮ» (адреса: Україна, 79000, Львівська обл., місто Львів, вул.Коперника, будинок 33, квартира 8, ідентифікаційний код 33252143) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (адреса: Україна, 04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) завдані збитки в сумі 25 854,30 грн. та 2 662,40 грн. судового збору.
3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 01.09.2026р.

Суддя Король М.Р.