| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/50408/24 Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Ключкович В.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з 14.05.2024 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, керуючись пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування позову позивачка зазначала, що з 2002 року отримує пенсію, призначену згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та що відповідач безпідставно застосовує при обчисленні її пенсії коефіцієнт страхового стажу в розмірі 1 % замість 1,35 %, який діяв на час призначення пенсії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачки призначена до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, а тому підлягала перерахунку з 01 жовтня 2017 року з урахуванням пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %; перерахунок здійснено з дати набрання чинності цим пунктом, що виключає зворотну дію закону в часі, а самі норми неконституційними не визнавалися.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування скарги апелянт посилається на невідповідність оскаржуваного рішення завданням і засадам адміністративного судочинства, вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України; порушення відмовою пенсійного органу гарантованого статтею 48 Конституції України права на достатній життєвий рівень та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції права мирно володіти майном.
Крім того, апелянт зазначає, що застосування величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % звужує зміст та обсяг існуючих прав усупереч статті 22 Конституції України та надає закону зворотної дії всупереч статті 58 Конституції України. Також посилається на необхідність тлумачення сумнівів у законодавстві на користь особи, покладення відповідно до статті 77 КАС України тягаря доказування правомірності дій на суб`єкта владних повноважень та практику Європейського суду з прав людини щодо пріоритетності прав людини у відносинах із державою.
На думку апелянта, оскаржуване рішення призводить до протиправного зменшення належних їй пенсійних виплат та неправильного тлумачення мети пенсійної реформи, що виходить за межі простої зміни величини коефіцієнта оцінки страхового стажу.

Відповідач листом від 23.07.2024 № 29550-27720/О-02/8-2600/24 відмовив позивачці у перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, а під час розгляду справи судом першої інстанції заперечував проти задоволення позову.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів встановила, що позивачка з 2002 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію, призначену згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом № 2148-VIII. Позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, у задоволенні якої листом від 23.07.2024 № 29550-27720/О-02/8-2600/24 їй відмовлено з тих підстав, що пенсії, призначені до набрання чинності Законом № 2148-VIII, перераховуються із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
Частиною першою статті 27 Закону № 1058-IV визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Частина перша статті 25 Закону № 1058-IV у редакції, чинній на час призначення позивачці пенсії, передбачала, що коефіцієнт страхового стажу, який застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається за формулою Кс = (См х Вс) / (100 % х 12), де См - сума місяців страхового стажу, а Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках); за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08 %.
11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон № 2148-VIII, яким друге речення абзацу п`ятого частини першої статті 25 Закону № 1058-IV викладено в редакції, згідно з якою за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1 %, а розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено, зокрема, пунктами 4-3 і 4-4.
Відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Натомість пункт 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлює, що з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
Зі змісту наведених норм вбачається, що законодавець розмежував два випадки: величина оцінки одного року страхового стажу 1,35 % застосовується виключно при призначенні пенсії у період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року, тоді як перерахунок пенсій, призначених до набрання чинності Законом № 2148-VIII, здійснюється із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. Пенсію позивачки призначено до набрання чинності Законом № 2148-VIII, а отже до її перерахунку підлягає застосуванню саме пункт 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, а не пункт 4-4, на який фактично посилається позивачка. Відповідач, застосувавши при перерахунку пенсії величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, діяв на підставі та в межах повноважень і у спосіб, визначені законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % порушує гарантії статей 22 і 58 Конституції України, колегія суддів відхиляє. Частиною третьою статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а частиною першою статті 58 Конституції України - що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Перерахунок пенсії позивачки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % здійснено з 01 жовтня 2017 року, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, а тому зворотної дії закону в часі немає. Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону № 2148-VIII прямо передбачено, що у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Таким чином, Законом № 2148-VIII запроваджено механізм, що унеможливлює зменшення розміру раніше призначених пенсій; позивачка ж не довела, що внаслідок застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % розмір її пенсії зменшився. Одночасно зі зменшенням величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % до 1 % було підвищено показник середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. А отже звуження змісту та обсягу існуючих прав позивачки не відбулося.
Безпідставними є й доводи апеляційної скарги про порушення статті 48 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України визначаються виключно законами України, а право на соціальний захист реалізується у визначеному законом порядку. Застосування пенсійним органом величини оцінки одного року страхового стажу, встановленої законом на дату проведення перерахунку, за відсутності зменшення розміру пенсії не може розцінюватися як протиправне втручання у право особи мирно володіти своїм майном.
Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції й доводи апеляційної скарги про тягар доказування та практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Цей обов`язок відповідач виконав, обґрунтувавши застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % прямими приписами пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та статті 25 цього Закону. Посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини щодо пріоритету прав людини у відносинах з державою не звільняє суд від обов`язку застосувати чинну норму закону, яка відповідає критерію якості та легітимній меті і не передбачає зменшення розміру пенсії. А отже наведені апелянтом сумніви щодо тлумачення законодавства відсутні, оскільки зміст застосовних норм є однозначним.
Довід апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення становить неправильне тлумачення загального наміру пенсійної реформи, також відхиляється, оскільки суд при вирішенні спору застосовує конкретні норми закону, а не абстрактний "намір" законодавця, а зміст пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV є чітким і не потребує розширювального тлумачення.
Викладені висновки узгоджуються зі сталою практикою Верховного Суду. У постанові від 08 квітня 2024 року у справі № 580/6509/23 Верховний Суд зазначив: "Зміна порядку розрахунку пенсії, як періодичної виплати фізичній особі, шляхом прийняття відповідного закону, який відповідає критерію якості закону та легітимній меті, за загальним правилом, не суперечить положенням статті 22 (щодо недопущення при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод) та статті 58 (щодо відсутності у законів та інших нормативно-правових актів зворотної дії в часі) Конституції України, за умови, що такі зміни не передбачають зменшення розміру пенсії, яку особа отримує на момент прийняття таких законодавчих змін". Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 822/3781/17, від 27 квітня 2021 року у справі № 200/2266/19-а, від 29 грудня 2021 року у справі № 620/1492/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 825/381/18 та від 14 вересня 2023 року у справі № 640/1143/20.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Довід апеляційної скарги про невідповідність оскаржуваного рішення статті 2 і статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, частині другій статті 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є похідним і самостійного обґрунтування не містить: рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі застосовних норм закону, є вмотивованим і містить оцінку аргументів сторін. Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовує і зводиться до незгоди з правомірним застосуванням пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
В.Ю. Ключкович

(Повний текст постанови суду виготовлено 20 серпня 2026 року)