ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
23.07.2026 | Справа № 911/3595/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №911/3595/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джаст Агро»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «КХП Полтавське»
про стягнення 56700,00 грн
Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Джаст Агро» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КХП Полтавське» (далі - відповідач) про стягнення 56700,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором перевезення вантажу №20/08/2025-2 від 20.08.2025 не здійснив оплату за надані послуги, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 56700,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.12.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Джаст Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КХП Полтавське» про стягнення 56700,00 грн, направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи №911/3595/25 між суддями справу передано на розгляд судді Васильченко Т.В.
Відповідно до частини 6 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, спори між судами щодо підсудності не допускаються.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №911/3595/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.
За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.
Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.01.2026 направлялась судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02217, м. Київ, вул. Рейгана Рональда, буд. 8, офіс 150.
Втім, ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Поміж цим, враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, яку суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.
Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
У постанові від 09.12.2021 у справі №911/3113/20 Верховний Суд, здійснивши аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 94, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290, 295 Господарського процесуального кодексу України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
При цьому, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей Господарського процесуального кодексу України.
Так, частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат. Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви.
Отже, з 18 жовтня 2023 року, відповідач у відповідності до приписів ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, і така реєстрація забезпечила б отримання відповідачем процесуальних документів, в тому числі ухвали суду про відкриття провадження у справі від 06.01.2026, а отже отримання ухвали Господарського суду міста Києва, зокрема в електронному кабінеті, залежало виключно від волі відповідача.
Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суду про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «за закінченням терміну зберігання» вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Разом з цим, у відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Втім, відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.
Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джаст Агро» (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КХП Полтавське» (далі - замовник) було укладено договір перевезення вантажу №20/08/2025-2 (далі - договір), предметом якого за умовами пункту 1.1 є обов`язок перевізника надати замовнику послуги по перевезенню вантажу на умовах, визначених у даному договорі (заявка згідно додатку №1 до даного договору), автомобільним транспортом, а замовника прийняти й оплатити належним чином виконані перевізником послуги по перевезенню.
Відповідно до пункту 1.3 договору пункт завантаження та кінцевий пункт призначення вказуються в заявці згідно додатку №1 до договору.
За умовами пункту 2.1.1 договору замовник зобов`язаний надати письмову заявку перевізнику не пізніше ніж за 1 (один) робочий день до 12:00 дня, що передує даті завантаження. Зразок наводиться в додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
Пунктом 2.1.2 договору встановлено, що замовник зобов`язаний забезпечити своєчасне і повне оформлення у встановленому порядку належних документів (зокрема, товаротранспортна накладна).
Згідно пункту 2.1.4 договору замовник зобов`язаний своєчасно здійснювати розрахунки з перевізником.
Замовник зобов`язаний підписати і відправити зворотно перевізнику акт наданих послуг протягом 5-ти (п`яти) робочих днів з моменту його надсилання засобами електронної пошти, з наступним підписанням оригіналу та відправкою поштою протягом 3-х (трьох) робочих днів з дня отримання оригіналу замовником. Якщо протягом 5-ти робочих днів такий акт наданих послуг не буде підписаний зі сторони замовника та немає обґрунтованих на це зауважень то вважається, що цей акт є погоджений замовником та роботи вважаються виконаними на дату вказану в акті (пункт 2.1.7 договору).
Відповідно до пунктів 2.2.1 та 2.2.2 договору перевізник зобов`язаний визначити типи та кількість автомобілів, необхідних для перевезення вантажу, визначеного цим договором. Перевізник зобов`язаний забезпечити своєчасне подання придатного для перевезення автотранспорту для навантаження вантажу, розпочати перевезення у час відправлення вантажу та дотримувати узгоджений з замовником строк доставки вантажу при умові своєчасного відвантаження.
Пунктом 2.2.4 договору встановлено, що перевізник зобов`язаний надати автотранспорт в повністю справному технічному стані, заправлений паливно-мастильними матеріалами, нести експлуатаційні витрати, провадити технічне обслуговування і оплату праці водіїв.
Згідно пункту 2.2.7 договору перевізник зобов`язаний своєчасно та правильно оформлювати документацію, обов`язок, оформлення якої покладається на перевізника чинним законодавством України.
За умовами пункту 2.2.9 договору перевізник зобов`язаний надати замовнику копії товарно-транспортної документації (завірені печаткою перевізника) у термін до 3-х робочих днів з моменту оформлення такої документації, своєчасно готувати і передавати замовнику акти виконаних робіт і рахунки за послуги по даному договору.
Вартість послуг по перевезенню вантажу визначається перевізником та вказується в заявці згідно додатку № 1 до договору, які є його невід`ємною частиною (пункт 3.1 договору).
Пунктом 3.2 договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються в такому порядку: 80% згідно реєстру вивантаження протягом 10 (десяти) банківських днів, решту 20% - після реєстрації податкової накладної.
Відповідно до пункту 3.3 договору у випадку коли у замовника перед перевізником існує неоплачена заборгованість за надані послуги з перевезення, то кожне перерахування коштів від замовника на поточний рахунок перевізника, незалежно від цільового призначення, зараховується насамперед на погашення самої давньої заборгованості, яка існує перед перевізником.
Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2025 року. Якщо жодна із сторін не заявить про намір припинити дію договору, шляхом укладення додаткової угоди, не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору, договір буде вважатися пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же самих умовах (пункт 6.1 договору).
На виконання умов договору, між сторонами було підписано заявку №1 на транспортно-експедиторські послуги до договору №20/08/2025-2 від 20.08.2025 року (далі - заявка), у якій сторони погодили: маршрут перевезення: Україна, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6 - Київська обл., Броварський р-н., с. Селище; Відстань 580 км; дата завантаження: 20.08.2025; адреса завантаження, контактна особа: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; термін доставки: 21.08.2025; адреса розвантаження: Київська обл., Броварський р-н., с. Селище; характер вантажу: Карбамід марки Б, біг-бег 900 кг; спосіб завантаження/розвантаження: верхнє; сума фрахту та умови розрахунку: 750 грн/т з ПДВ по оригіналам документів на протязі 10 дн. 80/20; марка, № автомобіля, ПІБ Водія, № телефону, посвідчення водія: 1). ОСОБА_1 , НОМЕР_7, НОМЕР_8, Тягач MAN TGX 18.400 НОМЕР_9, вин: НОМЕР_1 , рік випуску 2011, пов.маса 18000 без навантаження 7425Д/Ш/ В 6*2,5*3,8, Причіп НОМЕР_10 KRONE, рік випуску 2008, вин: НОМЕР_2 , маса без навантаження/маса з навантаженням: 4100/39000Д/Ш/ В 13,6*2,6*3,7; 2). ОСОБА_2 , НОМЕР_11, НОМЕР_12, авто: державний номер тягач - НОМЕР_3 , бренд: MAN, рік випуску 2019, довжина* ширина* висота: 6*2,5*3,8, маса без навантаження/маса з навантаженням: 7550/20500, державний номер причіп: НОМЕР_4 бренд: BODEX рік випуску 2013, довжина* ширина* висота: 13,6*2,6*3,7 маса без навантаження/маса з навантаженням: 7400/35500; 3). ОСОБА_3, НОМЕР_5 , НОМЕР_13, авто: державний номер тягач - НОМЕР_6 , бренд: RENAULT рік випуску 2012, довжина*ширина* висота: 6*2,5*3,8, маса без навантаження/маса з навантаженням: 7551/19000, причіп: НОМЕР_14, бренд: Koegel S-24-1, вин: НОМЕР_15, рік випуску: 2008, маса без навантаження/маса з навантаженням: 3840/35000Д/Ш/ В 13.6*2,6*3,7.
Виконуючи умови договору перевезення вантажу №20/08/2025-2 від 20.08.2025, позивач здійснив перевезення вантажу на умовах погодженої заявки, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями товарно-транспортних накладних №250 від 21.08.2025, №251 від 21.08.2025 та №252 від 21.08.2025, які підписані вантажовідправником та вантажоодержувачем без будь-яких зауважень та заперечень.
На виконання умов договору, позивачем було складено акт надання послуг №709 від 22.08.2025 на загальну суму 56700,00 грн, який відповідач не підписав і не надав обґрунтованих зауважень (відмови) від його підписання, а тому, в силу приписів пункту 2.1.7 договору, вказаний акт вважається погодженим замовником та роботи вважаються виконаними на дату вказану у акті.
Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.10 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Виконуючи умови договору та на підтвердження факту надання послуг з перевезення вантажу на підставі вказаного вище акту надання послуг на загальну суму 56700,00 грн відповідно до приписів пунктів 201.7, 201.10 Податкового кодексу України позивачем було складено та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №123 від 22.08.2025 на суму 56700,00 грн, копія якої разом з квитанцією про її реєстрацію наявна в матеріалах справи.
Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору перевезення вантажу №20/08/2025-2 від 20.08.2025.
Позаяк, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, оплату отриманих послуг з перевезення товару не здійснив.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листом №17/10 від 17.10.2025 року, у якому вимагав сплатити наявну заборгованість у розмірі 56700,00 грн, втім відповідач вказану вимогу не задовольнив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, зобов`язання в силу вимог статті 525 та частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором перевезення, а відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що послуга з перевезення - це безпосередньо сама доставка вантажу, який довірений перевізнику іншою особою (відправником) до певного визначеного пункту призначення і за надання такої послуги, яка вважається виконаною після доставки вантажу в пункт призначення, встановлюється провізна плата.
Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, на виконання умов договору перевезення вантажу №20/08/2025-2 від 20.08.2025, позивач здійснив перевезення вантажу на умовах погодженої заявки, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями товарно-транспортних накладних №250 від 21.08.2025, №251 від 21.08.2025 та №252 від 21.08.2025, які підписані вантажовідправником та вантажоодержувачем без будь-яких зауважень та заперечень.
За наслідками наданих послуг з перевезення позивачем було складено акт надання послуг №709 від 22.08.2025 на загальну суму 56700,00 грн, який відповідач не підписав, як і не надав обґрунтованих зауважень (відмови) від його підписання, а тому, в силу приписів пункту 2.1.7 договору, вказаний акт вважається погодженим замовником та роботи вважаються виконаними на дату вказану у акті.
Крім того, на виконання умов договору, позивачем було складено та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №123 від 22.08.2025 на суму 56700,00 грн.
Відповідно до пункту 3.2 договору розрахунки за даним договором здійснюються в такому порядку: 80% згідно реєстру вивантаження протягом 10 (десяти) банківських днів, решту 20% - після реєстрації податкової накладної.
Таким чином, за висновком суду, відповідач повинен був оплатити послуги, згідно акту наданих послуг №709 від 22.08.2025 у строк визначений у пунктів 3.2 договору.
Втім, як встановлено судом за наявними в матеріалах справи доказами, відповідач у визначений договором строк своїх зобов`язань з оплати отриманих послуг в повному не здійснив.
Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відтак, враховуючи, що факт надання позивачем узгоджених послуг перевезення та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині оплати наданих послуг, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення боргу в розмірі 56700,00 грн.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Джаст Агро».
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 2422,40 грн.
Так, позовну заяву подано в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у зв`язку з чим має бути застосований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, визначений частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, при цьому, позивач в частині надмірно сплаченого судового збору не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням про його повернення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22.
Керуючись статтями 13, 74, 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Джаст Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КХП Полтавське» про стягнення 56700,00 грн задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КХП Полтавське» (02217, м. Київ, вул. Рейгана Рональда, буд. 8, офіс 150; ідентифікаційний код 45707538) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Джаст Агро» (08205, Київська обл., Бучанський р-н, м. Ірпінь, пров. 2 Український, буд. 24; ідентифікаційний код 44964384) основний борг у розмірі 56700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2026.

Суддя | Т.В. Васильченко