ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року
м. Київ

справа № 756/12781/23
провадження № 61-227св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року в складі судді Гребенюка В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року в складі колегії суддів: Ящук Т. І., Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту нецільового використання аліментів, зобов`язання вчинити дії та встановлення порядку сплати аліментів.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 використовує аліментні кошти не за цільовим призначенням, зокрема, для оплати послуг адвоката, переказує їх родичам, які проживають в Україні та на утримання своєї матері, яка проживає разом з нею у США.
ОСОБА_1 просив: 
встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених ним на її користь на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
зобов`язати ОСОБА_2 надавати йому звіти про використання отримуваних нею грошових коштів в якості аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 за кожен місяць використання вказаних грошових коштів не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним;
зобов`язати ОСОБА_2 внести суму аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 , яка сплачена ним та використана відповідачем не за цільовим призначенням у сумі 56 000,89 грн на особисті рахунки дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_4 , відкриті у відділенні Державного ощадного банку України в рівних частинах на кожний з рахунків;
встановити наступний порядок сплати ним аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 , розмір яких визначений рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року в справі № 756/1586/21:
- 70 % частини зазначених аліментів щомісячно вносити по 35 % від присудженої загальної суми аліментів визначених за рішенням суду на особисті рахунки сина та дитини відкриті у відділенні Державного ощадного банку України починаючи з дня набрання рішенням законної сили;
- інші 30 % зазначених аліментів сплачувати, як і раніше в порядку визначеному рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року в справі № 756/1586/21.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року справу направлено за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт нецільового використання аліментів, сплачених ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у розмірі 56 000,89 грн, на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 внести суму аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сплачена позивачем, в сумі 56 000,89 грн, на особисті рахунки дітей, відкриті у відділенні Державного ощадного банку України, в рівних частинах на кожний з рахунків. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що висновок органу опіки та піклування щодо нецільового використання відповідачем аліментів не може бути наданий, оскільки відповідач із квітня 2022 року проживає у США. При цьому, зазначене позивачем нецільове використання аліментів мало місце у період з жовтня 2022 року до травня 2023 року.
У матеріалах справи наявна банківська виписка по рахунку, з якої вбачається, що відповідач за рахунок аліментів здійснювала витрати, не пов`язані з утриманням дітей у розмірі 56 000,89 грн. Зазначені доводи відповідачем не спростовано.
Отже, позивач довів факт нецільового використання відповідачем аліментних коштів.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року - без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що правові наслідки для одержувача аліментів у вигляді покладення на нього обов`язку внести суму аліментів на утримання дітей, які були використані за нецільовим призначенням, є заходом цивільно-правової відповідальності, який має на меті відновити законні інтереси дитини, що відповідає основним засадам охорони дитинства в Україні.
При зверненні до суду з позовом позивач стверджував, що відповідач як одержувач аліментів використовує відповідні кошти не за цільовим призначенням, посилаючись на виписку з банківського рахунку, яка містить відомості про джерела надходжень відповідача на її банківський рахунок, їх розмір, а також розмір витрат за період із жовтня 2022 року до травня 2023 року.
При цьому відповідач не надала жодних доказів про отримання доходів на території України або США. Більш того, виписка з банківського рахунку свідчить, що інших доходів, крім як сплачених позивачем аліментів, відповідач не отримувала. Також виписка не містить відомостей про те, що кошти витрачалися саме в інтересах обох дітей та на їхнє утримання, зокрема, на оплату медичних послуг, відвідування дітьми гуртків, освітні заклади тощо.
Як на підставу апеляційного оскарження відповідач посилалась на те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено заборони використовувати рахунки, на які сплачуються аліменти, для власних потреб. Проте апеляційний суд зазначені доводи відхилив.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, який вважав, що відповідач використовувала кошти, сплачені позивачем як аліменти, в загальному розмірі 56 000,89 грн не за цільовим призначенням.
Вирішуючи спір у цій справі, суд правильно застосував норми статей 19 і 186 СК України, а також положення Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим використанням аліментів на дитину. Саме ці норми підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині відсутності у матеріалах справи підтвердження органу опіки та піклування нецільового використання відповідачем аліментів, що виключає підстави для задоволення відповідної позовної вимоги. Так, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, але правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до цих органів, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. В рамках судового процесу кожна зі сторін, на засадах змагальності, надає докази, які доводять обґрунтованість заявлених вимог чи заперечень, а в даному випадку - на доведення чи спростування факту нецільового використання коштів.
Відповідач також стверджувала, що Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації могла провести бесіду з дітьми з метою з`ясування рівня задоволення їх індивідуальних потреб, зокрема у харчуванні, забезпеченні необхідним одягом, іншими речами та засобами, необхідними для її належного догляду та розвитку в режимі онлайн. Суд апеляційної інстанції з такими аргументами не погодився.
Як встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ненадання органом опіки та піклування висновку стосовно нецільового використання відповідачем коштів, які вона отримує в рахунок сплати позивачем аліментів на утримання двох дітей, обумовлено перебуванням відповідача та дітей на території США з березня 2022 року, що за таких обставин виключало можливість третьої особи здійснити інспекційне відвідування.
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги стосовно можливості позивача вимагати внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини тільки у відділенні Державного ощадного банку України, щоб спростити процедуру одержання іншим з батьків відповідних коштів, адже такий обов`язок на позивача законом не передбачено. При цьому, особа, яка подала апеляційну скаргу, вважала, що суд має враховувати розмір стягуваних на утримання дитини аліментів, матеріальне становище одержувача аліментів та інші обставини, що мають значення для справи. Проте відповідно до частини першої статті 182 СК України врахування зазначених обставин відбувається при визначенні розміру аліментів, що підлягатиме стягненню, а не при вирішенні питання про нецільове використання аліментних коштів. У межах цього судового провадження такі обставини не підлягали з`ясуванню судом першої інстанції. Тож доводи представника відповідача зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що сплачені позивачем аліменти за період із жовтня 2022 року до травня 2023 року використовувалися відповідачем на задоволення потреб дітей (харчування, одяг, лікування, відвідування гуртків, вивчення мов тощо) і що ця обставина підтверджується згаданою випискою, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки виписка не містить відомостей про цільове призначення витрачених відповідачем коштів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також стверджувала, що частиною другою статті 186 СК України не регламентовано механізм повернення коштів на особистий рахунок дитини. Таким чином, представник відповідача вважає, що висновок суду першої інстанції суперечить зазначеній нормі матеріального права. З такими аргументами суд апеляційної інстанції не погодився, адже рішення суду, яким встановлено факт нецільового використання аліментів, підлягає виконанню на загальних підставах, шляхом банківського переказу відповідної суми коштів на особистий рахунок дитини у відділенні Ощадбанку, що не вимагає детального нормативно-правового регулювання.
Стосовно доводів про те, що в ОСОБА_5 наявна затримка психомовного розвитку, у зв`язку з чим він потребує постійного медичного догляду та занять із логопедом, а відтак - додаткових витрат на лікування, то ця обставина не має значення в рамках цього судового провадження, оскільки предметом судового розгляду є питання про наявність чи відсутність підстави для встановлення факту нецільового використання коштів, які відповідач отримувала в рахунок сплачених позивачем аліментів за судовим рішенням, що набрало законної сили, а не питання щодо понесення відповідачем додаткових витрат на утримання дитини.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У січні 2026 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 . Просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача сплачений судовий збір.
У березні 2026 року ОСОБА_2 подала до суду доповнення до касаційної скарги.
Касаційна скарга з урахуванням уточнення та доповнення мотивована тим, що:
суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з положень статей 179 та 186 СК України, зазначивши, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, та мають використовуватися за цільовим призначенням, а у разі їх нецільового використання платник аліментів має право на судовий захист. Водночас, вирішуючи спір шляхом стягнення на користь позивача (фактичного повернення від одержувача аліментів) аліментів на утримання дітей за період з жовтня 2022 року до травня 2023 року в сумі 56 000,89 грн, суди застосували такий спосіб захисту, який не передбачений статтею 186 СК України;
встановивши відсутність обов`язкового висновку органу опіки та піклування, суди дійшли помилкового висновку про можливість вирішення спору без такого висновку. Отже, суди самовільно встановили факт нецільового використання аліментів без передбаченого законом контролю органу опіки та піклування, фактично перевищивши свої повноваження та порушивши права відповідача і дитини на захист законних інтересів. Саме орган опіки та піклування є уповноваженим суб`єктом щодо здійснення контролю за цільовим використанням аліментів, а відсутність його висновку виключає можливість встановлення відповідних обставин іншими доказами;
суди дійшли помилкового висновку про нецільове використання аліментів, поклавши в його основу виключно виписку з банківського рахунку, з якої вбачається перерахування частини коштів третім особам. Під час розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що внаслідок здійснення переказів третім особам дитина була позбавлена харчування, лікування, навчання або інших необхідних умов для її розвитку, що мало бути встановлено Службою у справах дітей Подільської районної м. Києві державної адміністрації. Більш того, оплата/переказ коштів з рахунку, на який зараховуються аліменти, не може автоматично визнаватися нецільовим використанням аліментів, адже такі перерахування могли бути спрямована на захист прав та інтересів дитини, зокрема у сімейних, аліментних або майнових спорах тощо. Крім того, у призначенні платежів не вказано однозначно отримувача та його статус (адвокат, родич, лікар); сам факт перерахування коштів фізичним особам не свідчить про протиправний або нецільовий характер витрат; не встановлено негативних наслідків для дітей;
суди проігнорували пояснення та докази відповідача щодо необхідності використання коштів на рахунку, зокрема: блокування всіх інших рахунків державним виконавцем; здійснення платежів для виконання судових рішень та обов`язкових витрат на території України; фінансування потреб дітей у США за власні кошти, що в рази перевищує суми, зараховані на рахунок;
відповідач використовувала кошти, які знаходилися на для оплати як то судових зборів інших платежів, які відповідачу необхідно було зробити на території України, адже за заявою позивача, державним виконавцем були заблоковані усі інші рахунки, з яких вона могла б здійснити такі платежі. З банківського рахунку відкритого в США, на якому знаходяться її особисті кошти, вона здійснити не могла, але вона оплачує всі потреби дітей, в тому числі, харчування, одяг, лікування, відвідування гуртків, вивчення мов тощо;
відсутність фінансових документів не є достатнім доказом нецільового використання аліментів, і сам факт перерахувань коштів третім особам не доводить порушення інтересів дитини;
суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи відповідача щодо можливості з`ясування обставин належного утримання дітей дистанційно, дійшов помилкового висновку про те, що Порядок № 1713, виключає будь-яку можливість використання засобів дистанційного зв`язку, адже вказаний Порядок прямої заборони не містить. Більш того, апеляційний суд фактично ототожнив відсутність прямої вказівки на можливість проведення онлайн-бесіди із забороною її проведення, що є помилковим тлумаченням норм права. Крім того, суд формально послався на перебування відповідача разом із дітьми на території США як на обставину, що унеможливлює проведення інспекційного відвідування, але не врахував, що таке перебування є вимушеним та зумовлене збройною агресією російської федерації проти України;
факт нецільового використання аліментів є спеціальним юридичним фактом, встановлення якого законодавець пов`язує із здійсненням контролю органом опіки та піклування. Фактично суд першої та апеляційної інстанції звільнив позивача від обов`язку доказування та поклав негативні наслідки відсутності належних доказів на відповідача, що є неприпустимим;
предметом доказування у цій справі є саме факт нецільового використання аліментів, тобто використання їх не в інтересах дитини, що неможливо встановити без дослідження фактичних витрат на дитину, рівня її забезпечення та джерел фінансування таких витрат. Фактично суд апеляційної інстанції звузив предмет доказування, що призвело до порушення статей 76, 77 ЦПК України, адже не були досліджені всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи;
апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість виконання рішення суду щодо перерахування частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України без відповідного нормативного врегулювання такого механізму;
суди проігнорували пояснення відповідача, що саме вона фактично несе значно більші витрати на утримання дітей, які проживають разом з нею за кордоном, та забезпечує їх харчування, лікування, освіту і розвиток за рахунок власних коштів. Ігнорування цих обставин призвело до викривлення фактичної картини забезпечення потреб дітей та неправильного висновку про нібито нецільове використання аліментів. Суд апеляційної інстанції також безпідставно відхилив доводи відповідача щодо стану здоров`я дитини та необхідності додаткових витрат на лікування, зазначивши, що такі обставини не мають значення для розгляду справи. Однак саме ці обставини безпосередньо стосуються питання використання аліментів в інтересах дитини, а тому підлягали обов`язковому дослідженню. Їх ігнорування свідчить про неповне з`ясування обставин справи. Крім того, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про недоведеність факту наявності у відповідача інших джерел доходу, зокрема коштів на рахунках у США, поклавши на відповідача обов`язок доведення походження кожного платежу. 
Аналіз доводів касаційної скарги та доповнення до неї свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційним судом не переглядаються.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У травні 2026 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, який поданий представником ОСОБА_6 . Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Відзив обґрунтований тим, що:
суди повно та всебічно встановили обставини справи, дослідили надані сторонами докази та дійшли правильного висновку про наявність факту нецільового використання аліментів. Ключовим доказом у цій справі стали банківські виписки, які підтверджують, що частина коштів, сплачених як аліменти, була використана відповідачем на цілі, не пов`язані із забезпеченням потреб дітей (зокрема, оплата правничої допомоги, перекази третім особам, особисті витрати). При цьому відповідач не надала належних і допустимих доказів, які б підтверджували використання цих коштів в інтересах дітей або спростовували встановлені обставини. Крім того, відповідач не заперечувала проти факту нецільового використання зазначених коштів як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції;
також суди обґрунтовано застосували до спірних правовідносин норми статті 179 СК України. При цьому, доводи відповідача про нібито понесені витрати на дітей (харчування, проживання, лікування, освіту) є недоведеними, оскільки жодних належних документальних підтверджень таких витрат до суду не подано. Суди правильно врахували об`єктивну неможливість отримання висновку органу опіки та піклування у зв`язку з перебуванням дітей за кордоном, що не перешкоджає встановленню обставин справи на підставі інших доказів;
аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди відповідача з оцінкою доказів та встановленими судами обставинами справи, що саме по собі не є підставою для скасування судових рішень;
доводи касаційної скарги у цій справі фактично зводяться до переоцінки доказів, встановлення нових обставин та надання їм іншого змісту, ніж це зроблено судами першої та апеляційної інстанцій. Таким чином, наведені аргументи виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтями 400, 401 ЦПК України, та не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень;
безпідставними є посилання скаржника на відсутність висновку органу опіки та піклування як на істотний процесуальний недолік. По-перше, законодавство не встановлює обов`язковості такого висновку як єдиного чи визначального доказу у справах про контроль за цільовим використанням аліментів. Він є лише одним із можливих доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами. По-друге, у цій справі отримання відповідного висновку є об`єктивно неможливим, адже діти з 2022 року перебувають за межами України, а нормативне регулювання діяльності органів опіки та піклування передбачає необхідність безпосереднього обстеження умов проживання дитини, що унеможливлює проведення відповідної перевірки за кордоном;
обраний судами спосіб захисту є таким, що прямо відповідає положенням статті 179, 186 СК України та загальним засадам сімейного законодавства. Аліменти є власністю дитини, а особа, яка їх отримує, зобов`язана використовувати їх виключно в інтересах дитини. У разі встановлення факту нецільового використання коштів законодавство допускає зміну порядку їх використання, у тому числі шляхом перерахування частини коштів на особистий рахунок дитини. Оскільки суди встановили факт нецільового використання аліментів у розмірі 56 000,89 грн, то застосований спосіб захисту є логічним наслідком встановлених обставин справи. При цьому, такий спосіб не має карального характеру, не обмежує прав матері як одержувача аліментів, спрямований виключно на забезпечення збереження коштів за дітьми, гарантує їх подальше використання за цільовим призначенням, а також відповідає принципу найкращих інтересів дитини;
безпідставним є посилання на неврахування судами висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, адже правовідносини у зазначених у касаційній скарзі справах не є подібними;
підстав для скасування оскаржених судових рішень, які передбачені статтею 411 ЦПК України, немає, а касаційна скарга не містить аргументів, що свідчили б про неправильне застосування судами норм процесуального права.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалами Верховного Суду від 12 лютого 2026 року та від 11 березня 2026 продовжено строк на усунення недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 756/12781/23 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У травні 2026 року матеріали справи № 756/12781/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 03 квітня 2026 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 травня 2021 року в справі № 552/3611/19, від 08 квітня 2019 року в справі № 711/11054/17, від 02 лютого 2021 року в справі № 751/1396/19, від 20 червня 2018 року в справі № 553/2334/16-ц, від 17 травня 2021 року в справі № 552/3611/19; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася донька ОСОБА_5 .
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року в справі № 758/12414/17 шлюб між сторонами розірвано з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року в справі № 758/5536/18 із ОСОБА_1 стягнено на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року в справі № 756/1586/21, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено. Збільшено з 03 лютого 2021 року розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року в справі № 758/5536/18 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/3 частини заробітку з усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 03 лютого 2021 року до повноліття найстаршої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яцківа А. П. від 02 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з метою примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року № 756/1586/21, виданого для примусового виконання цього рішення суду.
З довідки АТ «Райффайзен Банк» від 16 серпня 2023 року № 34-2/480 вбачається, що позивач перебуває у трудових відносинах з цим Товариством, з 12 березня 2002 року займає посаду керівника з питань практик аудиту служби внутрішнього аудиту банку.
Згідно з довідкою АТ «Райффайзен Банк» від 02 серпня 2023 року № 4-14/34-439 із заробітної плати позивача утримано аліменти в таких розмірах: у жовтні 2022 року - 20 098,11 грн; в листопаді 2022 року - 24 836,75 грн, у грудні 2022 року - 25 661,24 грн, в січні 2023 року - 24 875,74 грн, в лютому 2023 року - 24 680,46 грн, в березні 2023 року - 28 330,00 грн, у квітні 2023 року - 24 875,74 грн, у травні 2023 року - 24 662,87 грн. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Відповідно до виписки з належного відповідачу ОСОБА_2 банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» від 28 серпня 2023 року за період з 01 жовтня 2022 року до 16 червня 2023 року на її рахунок надійшло всього 199 196,65 грн, витрати становить 199 945,52 грн.
Станом на 01 жовтня 2022 року на рахунку відповідача було 20 612,38 грн. У період з 01 жовтня 2022 року до 31 жовтня 2022 року відповідач понесла наступні витрати: переказувала кошти у «Скарбничку»; витрати в магазинах «TJMAXX #0029», «Exton Store», «Publix #825, Roswell», «Target T-1761. Roswell».
Станом на 31 жовтня 2022 року залишок становив 5 210,00 грн.
31 жовтня 2022 року на рахунок відповідача зараховано кошти в сумі 20 048,11 грн (загальний розмір переказу становив 20 098,11 грн, оплата комісії - 50,00 грн), цільове призначення «Alimenty na koryst` ОСОБА_2 zhidno VP № НОМЕР_2 vid 04.11.2021r.».
У період з 31 жовтня 2022 року до 30 листопада 2022 року відповідач понесла наступні витрати: витрати в магазинах «Target T-1761. Roswell», «Starbucks Store», «The Fresh Market 217, Roswell», «Dollar Tree, Roswell», переказ коштів у «Скарбничку», переказ зі свої картки.
Станом на 30 листопада 2022 року залишок становив 2 440,00 грн.
30 листопада 2022 року на рахунок відповідача зараховано кошти в розмірі 24 786,75 грн (загальний розмір переказу складав 24 836,75 грн, оплата комісії - 50,00 грн), цільове призначення «Alimenty na koryst` ОСОБА_2 zhidno VP № НОМЕР_2 vid 04.11.2021r.».
У період з 30 листопада 2022 року до 29 грудня 2022 року відповідач понесла наступні витрати: витрати на поповнення мобільного телефону за номером НОМЕР_1 , переказ на карту ПриватБанку на користь ОСОБА_3 , переказ у «Скарбничку», придбання продуктів у магазині «Publix #825, Roswell».
Станом на 29 грудня 2022 року залишок становив 0,00 грн.
29 грудня 2022 року на рахунок відповідача зараховано кошти в розмірі 25 611,24 грн (загальний розмір переказу складав 25 661,24 грн, оплата комісії - 50,00 грн), цільове призначення «Alimenty na koryst` ОСОБА_2 zhidno VP № НОМЕР_2 vid 04.11.2021r.».
У період з 29 грудня 2022 року до 31 січня 2023 року відповідач понесла наступні витрати: витрати в інтернет-магазині «The Ups Store 4361, Roswell»; переказ коштів на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ; переказ у «Скарбничку»; переказ зі своєї картки, витрати в магазинах «Target T-1761. Roswell», «Publix #825, Roswell», «Dollar Tree, Roswell», «TJMAXX #0029»; витрати в ресторані «Mellow Mushroom #36, Roswell».
Станом на 31 січня 2023 року залишок становив 630,00 грн. 
31 січня 2023 року на рахунок відповідача зараховано кошти в сумі 24 825,74 грн (загальний розмір переказу становив 24 875,74 грн, оплата комісії - 50,00 грн), цільове призначення «Alimenty na koryst` ОСОБА_2 zhidno VP № НОМЕР_2 vid 04.11.2021r.».
У період з 31 січня 2023 року до 28 лютого 2023 року відповідач понесла наступні витрати: витрати в магазинах «The Fresh Market 217, Roswell», «Target T-1761. Roswell», «Publix #825, Roswell», «TJMAXX #0029»; витрати в ресторані «Mellow Mushroom #36, Roswell»; переказ у «Скарбничку»; переказ на користь ОСОБА_3 , витрати в інтернет-магазині «The Ups Store 4361, Roswell».
Станом на 28 лютого 2023 року залишок становив 210,00 грн.
28 лютого 2023 року на рахунок відповідача надійшли кошти в розмірі 24 630,46 грн (загальний розмір переказу становив 24 680,46 грн., оплата комісії - 50,00 грн), цільове призначення «Alimenty na koryst` ОСОБА_2 zhidno VP № НОМЕР_2 vid 04.11.2021r.».
У період з 28 лютого до 31 березня 2023 року відповідач понесла наступні витрати: витрати в перукарні «FSP*Salon Bellezza Of, Roswell»; переказ на користь ОСОБА_3 , переказ у «Скарбничку»; поповнення мобільного телефону за номером НОМЕР_1 ; витрати в аптеці «CVS/Pharmacy #02965, Roswell»; оплата послуг через Приват24, одержувач: Правди 31А, ОСББ.
Станом на 31 березня 2023 року залишок становив 180,00 грн.
31 березня 2023 року на рахунок відповідача надійшли кошти в розмірі 28 460,00 грн (загальний розмір переказу складав 28 510,00 грн, оплата комісії - 50,00 грн), цільове призначення «Alimenty na koryst` ОСОБА_2».
У період з 31 березня 2023 року до 28 квітня 2023 року відповідач понесла наступні витрати: переказ на користь ОСОБА_3 ; поповнення мобільного телефону за номером НОМЕР_1 ; переказ у «Скарбничку»; оплата послуг через Приват24, одержувач: Правди 31А, ОСББ; витрати в аптеці «CVS/Pharmacy #02965, Roswell», витрати в магазинах «The Fresh Market 217, Roswell», «Target T-1761. Roswell», «Publix #825, Roswell», «TJMAXX #0029», «Lidl #1420, Roswell»; витрати в інтернет-магазині «The Ups Store 4361, Roswell».
Станом на 28 квітня 2023 року залишок становив 1 270,00 грн.
28 квітня 2023 на рахунок відповідача надійшли кошти в розмірі 24 825,74 грн (загальний розмір переказу складав 24 875,74 грн, оплата комісії - 50,00 грн), цільове призначення «Alimenty na koryst` ОСОБА_2».
У період з 28 квітня 2023 року до 31 травня 2023 року відповідач понесла наступні витрати: переказ на користь ОСОБА_3 ; переказ у «Скарбничку»; витрати в аптеці «CVS/Pharmacy #02965, Roswell», витрати в магазинах «The Fresh Market 217, Roswell», «Target T-1761. Roswell», «Publix #825, Roswell», «Lidl #1420, Roswell»; витрати в інтернет-магазині «The Ups Store 4361, Roswell».
Станом на 31 травня 2023 року залишок становив 1 060,00 грн.
31 травня 2023 року на рахунок відповідача надійшли кошти в розмірі 24 612,87 грн (загальний розмір переказу складав 24 662,87 грн, оплата комісії - 50,00 грн), цільове призначення «Alimenty na koryst` ОСОБА_2».
На доведення факту цільового використання аліментних коштів на утримання дітей відповідач надала квитанції АТ «ПриватБанк» та АТ «Ощадбанку»:
- квитанцію АТ «Ощадбанк» від 14 березня 2019 року № 93, згідно з якою відповідач понесла витрати за надання неврологом консультаційних послуг ОСОБА_10 в розмірі 1 710,00 грн;
- квитанцію АТ «Ощадбанк» від 14 березня 2019 року № 92, з якої вбачається, що відповідач понесла витрати з оплати електроенцефалограми головного мозку ОСОБА_5 в розмірі 702,00 грн;
- квитанцію АТ «Ощадбанк» від 05 квітня 2019 року № 37, відповідно до якої відповідач понесла витрати за надання неврологом консультаційних послуг ОСОБА_10 в розмірі 1 710,00 грн;
- квитанцію АТ «Ощадбанк» від 13 червня 2019 року № 65, з якої вбачається, що відповідач понесла витрати з оплати електроенцефалограми головного мозку ОСОБА_5 в розмірі 1 710,00 грн;
- квитанцію АТ «ПриватБанк» від 22 травня 2020 року, згідно з якою відповідач понесла витрати за надання неврологом ОСОБА_10 консультаційних послуг та за мікрополяризацію голови у розмірі 2 750,00 грн;
- квитанцію АТ «Ощадбанк» від 23 травня 2019 року № 58, відповідно до якої відповідач понесла витрати за надання неврологом консультаційних послуг ОСОБА_10 в розмірі 1 710,00 грн;
- квитанцію АТ «Ощадбанк» від 24 вересня 2019 року, згідно з якою відповідач понесла витрати, пов`язані з мікрополяризацією ОСОБА_5 в розмірі 7 650,00 грн;
- квитанцію АТ «Ощадбанк» від 28 жовтня 2021 року № 84, відповідно до якої відповідач понесла витрати за надання неврологом консультаційних послуг ОСОБА_10 в розмірі 3 185,00 грн.
Позиція Верховного Суду
Щодо позовної вимоги про встановлення факту нецільового використання аліментів
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Обраний спосіб захисту цивільного права або інтересу має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Якщо ж заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 36), від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (пункт 23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2025 року у справі № 757/29209/22-ц (пункт 26)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2026 року у справі № 670/729/22 (провадження № 61-8280св24) зазначено: вимоги позивачки про встановлення юридичних фактів по суті є підставами інших позовних вимог. Дії суду зі встановлення фактів мають бути спрямовані на вирішення спору за належними вимогами. Інакше кажучи, таке встановлення може бути потрібним для оцінки судом обґрунтованості інших позовних вимог. Задоволення вимог позивачки про встановлення фактів не забезпечить захист її прав та інтересів. Ці вимоги не спрямовані на вирішення юридичного спору позивачки з відповідачами та не можуть бути способами захисту її прав й інтересів. Тому вказані вимоги не слід розглядати у порядку будь-якого виду судочинства. Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати правомірну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Відсутність у позивачки юридичної можливості заявляти як позовні вимоги про встановлення фактів є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається тим, що позивачка має можливість заявити та доводити належні позовні вимоги, на які їй вказали суди у цій справі. З огляду на викладене судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині вимог про встановлення фактів слід скасувати, а провадження у справі за такими вимогами закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України».
Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16 (пункт 37), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30)).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом ОСОБА_1 , крім іншого, просив встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених ним на її користь на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
суди розглянули та задовольнили як окрему позовну вимогу про встановлення факту нецільового використання аліментів;
проте суди не звернули уваги на те, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою;
поняття «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) згідно з усталеною практикою Верховного Суду слід тлумачити у широкому значенні, тобто як поняття, що стосуються тих заяв, справ, позовів, які не підлягають розгляду не тільки в порядку цивільного судочинства, але й узагалі не підлягають судовому розгляду;
позовна вимога про встановлення факту нецільового використання аліментів не може бути використана для захисту будь-якого цивільного права чи інтересу, її розгляд не відповідає завданню цивільного судочинства, тому така вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, як і взагалі не підлягає судовому розгляду. Відсутність у позивача юридичної можливості пред`явити таку позовну вимогу із метою встановлення порушених прав у спірних правовідносинах є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм права, адже такі обставини підлягають встановленню у мотивувальній частині судового рішення за належною вимогою у цій категорії справ. Тому таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті.
За таких обставин суди помилково розглянули по суті вказану позовну вимогу, у зв`язку з чим оскаржені судові рішення в цій частині підлягають скасуванню із закриттям провадження в справі у відповідній частині з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 внести суму аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_4 , яка сплачена ним та використана відповідачем не за цільовим призначенням у сумі 56 000,89 грн на особисті рахунки дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_4 , відкриті у відділенні Державного ощадного банку України в рівних частинах на кожний із рахунків
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).
Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).
Відповідно до частин першої-другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Разом з цим, згідно з частиною першою статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
У статті 17 СК України визначено, що орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків у обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.
Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку (пункту 2 частини друга статті 18 СК України).
Аналіз пункту 2 частини другої статті 18 СК України дає підстави для висновку, що критерії правомірності примусу учасника сімейних відносин до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Згідно з статтею 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2019 року в справі № 711/11054/17 (провадження № 61-42009св18) вказано, що 
«відповідно до статті 186 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Тлумачення статті 186 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що на рівні закону на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Встановивши, що платник аліментів з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України не звертався, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову».
Аналогічний висновок викладено й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2021 року в справі № 751/1396/19 (провадження № 61-18643св19)).
Касаційний суд підкреслює, що:
аліменти на дитину можуть сплачуватися на підставі договору про сплату аліментів на дитину, рішення суду, судового наказу чи заяви за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину;
платник аліментів у разі нецільового витрачання аліментів, які сплачувалися на підставі договору про сплату аліментів на дитину, рішення суду, судового наказу чи заяви за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів чи про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Тому позов про зменшення розміру аліментів чи про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України може стосуватися лише майбутніх аліментів, а не тих, які вже були сплачені.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається:
при зверненні до суду позивач зазначав, що частина аліментів витрачалася відповідачем не на потреби дітей, а на особисті потреби, що, за його розрахунками, становить понад 28 % надходжень. Посилаючись на норми СК України, ОСОБА_1 , крім іншого, просив зобов`язати ОСОБА_2 внести суму аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_4 , яка сплачена ним та використана відповідачем не за цільовим призначенням у сумі 56 000,89 грн на особисті рахунки дітей, які відкриті у відділенні Державного ощадного банку України в рівних частинах на кожний із рахунків;
при задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача внести суму аліментів на утримання дітей на особисті рахунки дітей, суд першої інстанції виходив з того, що висновок органу опіки та піклування щодо нецільового використання відповідачем аліментів не може бути наданий, адже відповідач із квітня 2022 року проживає у США. При цьому, зазначене позивачем нецільове використання аліментів мало місце у період з жовтня 2022 року до травня 2023 року. У матеріалах справи наявна банківська виписка по рахунку, відомості з якої свідчать, що відповідач за рахунок аліментів здійснювала витрати, не пов`язані із утриманням дітей у розмірі 56 000,89 грн, а відповідні доводи відповідачем не спростовано. Отже, позивач довів факт нецільового використання відповідачем аліментних коштів;
апеляційний суд з висновками суду першої інстанції погодився та вказав, що правові наслідки для одержувача аліментів у вигляді покладення на нього обов`язку внести суму аліментів на утримання дітей, які були використані за нецільовим призначенням, є заходом цивільно-правової відповідальності, який має на меті відновити законні інтереси дитини, що відповідає основним засадам охорони дитинства в Україні. При цьому суд відхилив доходи та аргументи апеляційного скарги ОСОБА_2 про необґрунтованість та незаконність рішення суді першої інстанції;
проте суди не врахували, що аліменти на дитину можуть сплачуватися на підставі договору про сплату аліментів на дитину, рішення суду, судового наказу чи заяви за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину. Платник аліментів у разі нецільового витрачання аліментів, які сплачувалися на підставі договору про сплату аліментів на дитину, рішення суду, судового наказу чи заяви за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину,може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів чи про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Тому позов про зменшення розміру аліментів чи про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України може стосуватися лише майбутніх аліментів, а не тих, які вже були сплачені. Разом з цим, спосіб захисту, який просить застосувати позивач, стосується минулого періоду (з жовтня 2022 року до травня 2023 року);
вимоги про встановлення факту нецільового використання аліментів та зобов`язати відповідача повернути відповідні суми на рахунки дітей також не є такими, що забезпечують ефективний захист прав позивача.
За таких обставин судові рішення в частині позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 внести суму аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_4 , яка сплачена ним та використана відповідачем не за цільовим призначенням у сумі 56 000,89 грн на особисті рахунки дітей, відкриті у відділенні Державного ощадного банку України в рівних частинах на кожний із рахунків, слід скасувати, ухвалити нове судове рішення яким у їх задоволенні відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту прав.
З огляду на вказані обставини та існуванням підстав для скасування судових рішень в оскарженій частині, касаційний суд іншим доводам касаційної скарги оцінки не надає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині ухвалені без додержанням норм процесуального і матеріального права. Тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково; судові рішення в оскарженій частині та в частині розподілу судових витрат скасувати; провадження у справі в частині позовної вимоги про встановлення факту нецільового використання аліментів закрити; ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести суму аліментів на утримання дітей на їх рахунки.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи результат розгляду касаційної скарги, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею за подання апеляційної та касаційної скарг, у загальному розмірі 3 006,08 грн ((805,20 грн + 438,12) + 1717,76 грн)).
Керуючись статтями 255, 400, 409, 412, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року в частині позовної вимоги про встановлення факту нецільового використання аліментів та зобов`язання вчинити дії, а також в частині розподілу судових витрат, скасувати.
Провадження у справі № 756/12781/23 в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту нецільового використання аліментів закрити.
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про зобов`язання відповідача внести суму аліментів на утримання дітей на їх рахунки відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної та касаційної скарг, у загальному розмірі 3 006,08 грн.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року та постанова Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року в скасованих частинах втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко