"14" вересня 2026 р.     

Справа № 642/3375/26
Провадження №2/642/1701/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - Бородіної О.В.,
з участю секретаря – Брус М.М.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Холодногірського районного суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язань припиненими та припинення обтяжень, - 
встановив:
у травні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язань припиненими та припинення обтяжень, у якому просила визнати зобов`язання за кредитним договором №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року та похідним від нього договором іпотеки нерухомого майна №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., зареєстрований в реєстрі за №218, припиненими, та припинити обтяження, які накладені на підставі договору іпотеки нерухомого майна №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., зареєстрований в реєстрі за №218, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що є спадкоємицею свого померлого чоловіка - ОСОБА_2 . За його життя між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року, відповідно до якого 16.02.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 33245,47 (Долларів США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.02.2017 року.
В забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 16.02.2007 було укладено договір іпотеки нерухомого майна №HAE6GA00000007, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., зареєстрований в реєстрі за №218, відповідно до якого в іпотеку передана квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є спадкодавцем, а ОСОБА_1 - Позивачка, однією із спадкоємців щодо майна померлого.
На момент смерті ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .
У строки передбачені ЦК України Позивачкою було подано заяву про прийняття спадщини.
Серед спадкового майна, на відповідну частку якого претендувала Позивачка, є об`єкти нерухомості, реєстрація права власності на які відбувається після видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
3 квітня 2019 року АТ КБ "Приват Банк" звернувся до Ленінського (нині Холодногірського) районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В рахунок погашення боргу позичальника в сумі 1781974,69 грн. за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року, позивач просив звернути стягнення на спадкове майно в межах його вартості. За вищевказаним позовом судом було винесено рішення по справі № 642/2325/19 від 21 вересня 2020 року, яким у задоволенні позову відмовлено у зв 'язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Дане рішення залишене без змін за результатами перегляду апеляційної та касайіної інстанцій.
Позивач зазначає, що зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Отже, враховуючи наведене, вирішальне значення для правильного вирішення справи є встановлення моменту початку перебігу строку, встановленого ст.1281 ЦК України. А в рішенні Ленінського районного м. Харкова по справі № 642/2325/19 від 21 вересня 2020 року встановлено, що згідно матеріалів спадкової справи №439/10 щодо майна померлого ОСОБА_2 вбачається, що 21.08.2010 позивач (ПРИВАТБАНК) звернувся до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з претензією 10.08.2010 №853/ПМ в порядку ст. 1281 ЦК України.
22 січня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 56 зареєстровано заяву від імені дружини померлого гр. ОСОБА_1 про прийняття спадщини.
03 лютого 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 106 було зареєстровано претензію кредитора ПАТ КБ «Приват Банк».
04 лютого 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №115 було зареєстровано заяву від імені матері померлого гр. ОСОБА_3 про прийняття спадщини.
27 грудня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1329 було зареєстровано заяву від імені сина померлого гр. ОСОБА_4 про прийняття спадщини.
27 грудня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1330 було зареєстровано заяву від імені дочки померлого гр. ОСОБА_5 про прийняття спадщини.
16 лютого 2015 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 01- 16/138 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи.
16 жовтня 2015 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 02- 14/956 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи.
05 січня 2018 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 01- 16/14 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи. Інших заяв на цей час не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
Отже, з дати реєстрації першої заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 - заяви дружини померлого, а саме з 22 січня 2011 року, кредитор міг достеменно знати про прийняття спадщини спадкоємцями, оскільки він й ініціював відкриття цієї спадкової справи №439/10. Це підтверджується матеріалами спадкової справи, а саме листом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 12.11.2019 №3379/01-16.
Позивач зазначає, що Приватбанк стало відомо про смерть ОСОБА_2 у серпні 2010 року. З 22 січня 2011 року кредитор знав про прийняття спадщини спадкоємцями, а звернувся АТ КБ Приватбанк до суду з вимогою до ОСОБА_1 про стягнення кредитором спадкодавця лише 3 квітня 2019 року. Тобто, на її переконання, звернення АТ КБ Приватбанку до суду було здійснено з порушенням строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, що позбавило кредитора права вимоги.
Крім того, позивач вказує, що Ленінським районним судом м. Харкова по справі № 642/2325/19 від 21 вересня 2020 року встановлено, що строк позовної давності щодо основного зобов`язання, а саме звернення стягнення на спадкове майно в межах його вартості, сплив. Отже, на підставі ст. 266 ЦК України позовна давність спливла і до додаткової вимоги - звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 (договір іпотеки нерухомого майна №HAE6GA00000007 від 16.02.2007, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., зареєстрований в реєстрі за №218).
Так ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина померлого - Позивачка ОСОБА_1 , звернулась до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу у відповідній частці свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 .
Але замість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом Позивачка отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1546/02-31 від 21 листопада 2024 року.
З даної Постанови стало відомо, що все спадкове майно обтяжене арештами Холодногірсько- Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 21.11.2024 за №404698981, сформованої за суб?єктом, в Єдиному реєстрі заборон містяться обтяження:
-за №11300475, зареєстроване 17.06.2011 - арешт нерухомого майна (об?єкт обтяження невизначене майно / все майно), накладений постановою про відкриття виконавчого провадження Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції №27003011 від 09.06.2011; особа, майно/ права якої обтяжуються (власник): ОСОБА_2 , код : НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
-за №11307389, зареєстроване 21.06.2011 - арешт нерухомого майна (невизначене майно / все майно ), накладений постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції №27059251 від 14.06.2011; особа , майно/права якої обтяжуються (власник ): ОСОБА_2 ; код : НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
-за №l1690701, зареєстроване 06.10.2010 - арешт нерухомого майна невизначене майно/все майно), накладений постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції №18438987 від 06.10.2011; особа, майно/права якої обтяжуються (власник): ОСОБА_2 , код : НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Чинність вказаних обтяжень майна померлого спадкодавця виключала можливість оформлення належними чином Позивачкою своїх спадкових прав, реєстрацію права власності за спадкоємицею в певній частині та, відповідно, мирне володіння, користування та розпорядження належним ОСОБА_1 спадковим майном.
Ленінським районним судом м. Харкова від 26 березня 2025 року у справі № 642/8004/24 винесено рішення, відповідно до якого позовну заяву ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування арештів майна задовольнити. Знято арешт з об`єкту нерухомого майна, а саме: з квартири АДРЕСА_2 , накладений постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 09.06.2011 у виконавчому провадженні № 11300475. Знято арешт з об`єкту нерухомого майна, а саме: з квартири АДРЕСА_2 , накладений постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 14.06.2011 у виконавчому провадженні № 11307389. Знято арешт з об`єкту нерухомого майна, а саме: з квартири АДРЕСА_2 , накладений постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 06.10.2011 у виконавчому провадженні № 11690701.
Після цього ОСОБА_1 02.09.2025 отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за №4-685) на 1/4 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідне право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.
Позивач вказує, що оскільки позовна давність щодо звернення стягнення Відповідачем на предмет іпотеки сплила, а також Відповідачем відповідно до ст. 1281 ЦК України втрачено право вимоги до Позивача, то і кредитне зобов`язання і пов`язане з ним зобов`язання з іпотеки мають бути припинені. І відповідно немає доцільності існування обумовлених іпотекою обтяжень і обмежень, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 06.05.2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 28.05.2026 року задоволено клопотання представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Кураксіної О.І. про визнання поважними причин пропуску процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та поновлення пропуску процесуального строку для подання відзиву.
Визнано поважними причини пропуску Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» строку для подання відзиву на позовну заяву.
Поновлено пропущений Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» строк для подання відзиву на позовну заяву, прийнято поданий Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» 27.05.2026 відзив на позовну заяву та долучено даний відзив до справи.
У відзиві АТ КБ «ПриватБанк» вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
16 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 (далі — Позичальник, Спадкодавець) було укладено Кредитний договір № HAE6GA00000007. За умовами вказаного Договору Банк надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 33245,47 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим строком повернення до 15.02.2017 року.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором, 16.02.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. (зареєстровано в реєстрі за №218). Предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 72,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з посвідченням Договору іпотеки, нотаріусом у відповідності до чинного законодавства було накладено заборону відчуження вказаного нерухомого майна, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (актуальний номер запису про обтяження: 60726402, номер запису про іпотеку: 60726407).
Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, натомість Позичальник допустив порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованістьу значному розмірі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 Позичальник (Іпотекодавець) ОСОБА_2 помер. Позивачка є дружиною померлого та спадкоємицею першої черги за законом, яка у встановленому порядку прийняла спадщину.
Банк наголошує, що перехід права власності на предмет іпотеки до спадкоємців не припиняє дію іпотеки. Згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), у разі переходу права власності (права оперативного управління) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть якщо іпотекодержателю не було повідомлено про перехід права власності. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.
Таким чином, Позивачка, прийнявши спадщину, автоматично набула статусу Іпотекодавця із збереженням усіх обов`язків щодо забезпечення виконання зобов`язань перед Банком в межах вартості предмета іпотеки.
Щодо доводів Позивача про сплив процесуальних строків та позовної давності.
Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року у справі № 642/2325/19, яким Банку було відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на спадкове майно у зв`язку зі спливом строків, передбачених ст. 1281 ЦК України (щодо дітей спадкодавця) та спливом позовної давності (щодо Позивачки).
Проте, Банк звертає увагу суду на те, що відмова у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав спливу позовної давності не є тотожною припиненню самого зобов`язання.
Сплив позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові судом, але не припиняє самого матеріального права кредитора та не ліквідує існуючий борг. Грошові кошти за Кредитним договором Банку повернуті не були, зобов`язання з боку боржника (та його спадкоємців) залишається невиконаним.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Ні ЦК України, ні Закон України «Про іпотеку» не містять такої підстави для припинення іпотеки чи кредитного зобов`язання як «відмова суду у позові через сплив позовної давності» або «пропуск строків звернення кредитора до спадкоємців».
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» містить вичерпний перелік підстав припинення іпотеки, зокрема: припинення основного зобов`язання або виконання іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним; продаж предмета іпотеки тощо. Оскільки фактичного виконання Кредитного договору не відбулося, основне зобов`язання є діючим (хоч і позбавленим можливості примусового стягнення через суд), а отже, підстави для припинення іпотеки та зняття заборони відчуження відсутні.
Враховуючи вищевикладене, Відповідач вважає, що Позивачем не доведено існування передбачених законом підстав для визнання зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами припиненими, а вимоги про скасування записів про іпотеку та заборону відчуження є передчасними до моменту повного розрахунку за заборгованістю.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що звернення АТ КБ Приватбанку до суду було здійснено з порушенням строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, що позбавило кредитора права вимоги.
Оскільки, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Отже, враховуючи наведене, вирішальне значення для правильного вирішення справи є встановлення моменту початку перебігу строку, встановленого ст.1281 ЦК України. А в рішенні Ленінського районного м. Харкова по справі № 642/2325/19 від 21 вересня 2020 року встановлено, що згідно матеріалів спадкової справи №439/10 щодо майна померлого ОСОБА_2 вбачається, що 21.08.2010 позивач (ПРИВАТБАНК) звернувся до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з претензією 10.08.2010 №853/ПМ в порядку ст. 1281 ЦК України.
Сплив передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14- 53цс18). За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою».
Оскільки позовна давність щодо звернення стягнення Відповідачем на предмет іпотеки сплила, а також Відповідачем відповідно до ст. 1281 ЦК України втрачено право вимоги до Позивача, то і кредитне зобов`язання і пов`язане з ним зобов`язання з іпотеки мають бути припинені. І відповідно немає доцільності існування обумовлених іпотекою обтяжень і обмежень, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек.
При цьому представник позивача вказує, що зазначення про сплив позовної давності в розділі 2 позову носить суто інформаційний характер, без посилання на КОНКРЕТНУ норму і статтю. Крім того зазначає, що існування одночасно фактів спливу і строків позовної давності, і строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців є цілком природнім, не має і не може мати негативних наслідків для позивача у вигляді обмеження його права на звернення до суду. ОСОБА_1 скористалася своїм процесуальним правом заявити про сплив строків позовної давності, і це жодним чином не може погіршувати її становище і негативно впливати на подальшу можливість звернутися до суду з позовними вимогами про припинення як основного (кредитного) зобов`язання, так і додаткового (іпотечного) зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. А судом встановлено, що «...ще в 2010 році Позивачу (ПРИВАТБАНК) було достеменно відомо про смерть позичальника». А позивач (АТ КБ ПРИВАТБАНК) з вимогами до ОСОБА_1 звернувся до Ленінського (нині Холодногірського) районного суду м. Харкова лише в квітні 2019 року. Отже, на переконання сторони позивача, що ним попущений шестимісячний строк пред`явити свої вимоги до спадкоємців. 
У запереченнях представник відповідача вказував, що АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з доводами Позивача, викладеними у Відповіді на відзив, вважає їх хибним тлумаченням норм матеріального права та судової практики, у зв`язку з чим зазначає наступні заперечення.
Головний аргумент Позивача зводиться до того, що оскільки Банк звернувся до суду з позовом до спадкоємців лише у квітні 2019 року, Банк нібито пропустив строки, визначені ст. 1281 ЦК України, що, на думку Позивача, потягло за собою припинення самого кредитного зобов`язання в силу присічного характеру цих строків.
Банк наголошує, що таке твердження повністю суперечить фактичним обставинам справи та змісту самої статті 1281 ЦК України (в редакції на момент відкриття спадщини).
Частина 2 статті 1281 ЦК України встановлює обов`язок кредитора пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Закон використовує термін «пред`явити вимоги», а не «звернутися з позовом до суду».
Як встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року у справі № 642/2325/19 (на яке посилається сам Позивач), Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а вже 21.08.2010 року (тобто через 16 днів після смерті боржника) АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з Претензією кредитора № 853/ПМ в порядку ст. 1281 ЦК України, на підставі якої було заведено спадкову справу № 439/2010.
Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» у повній відповідності до закону, своєчасно та без жодних пропусків пред`явив свої вимоги кредитора у спосіб, визначений ст. 1281 ЦК України (шляхом направлення претензії до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини).
Своєчасне пред`явлення претензії нотаріусу виключає застосування наслідків ч. 4 ст. 1281 ЦК України (позбавлення права вимоги), оскільки Банк право вимоги не втратив, а реалізував його у встановлений шестимісячний строк.
Те, що Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення у 2019 році, і суд відмовив у позові щодо ОСОБА_1 саме з підстав спливу позовної давності (а не через пропуск строків ст. 1281 ЦК), підтверджує, що матеріальне право вимоги Банку не припинилося через ст. 1281 ЦК України.
Позивач у Відповіді на відзив маніпулює висновками Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа № 522/407/15-ц), намагаючись довести, що будь- яка відмова суду припиняє зобов`язання.
Оскільки Банк пред`явив претензію нотаріусу в серпні 2010 року (в межах строку ст. 1281 ЦК), матеріальне право вимоги Банку є чинним, борг Позивачем не повернуто, кредитні кошти не виплачено. Відтак, кредитне зобов`язання не є припиненим у розумінні ст. 599 ЦК України, а додаткове зобов`язання (іпотека) продовжує виконувати свою забезпечувальну функцію.
Також представник відповідача наголошує про відсутність підстав для скасування правомірних реєстраційних записів про іпотеку та заборону відчуження, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Проте, право власності Позивачки на спадкове майно (навіть на набуту 1/4 частку квартири) не є абсолютним і обмежене обтяженнями, які правомірно виникли за життя Спадкодавця ( ОСОБА_2 ) на підставі добровільно підписаного ним Договору іпотеки від 16.02.2007 року.
Захист права власності через ст. 391 ЦК України (усунення перешкод), на яку посилається Позивач, можливий лише у випадку протиправних дій або безпідставного перебування майна під обтяженням. Наявність чинних записів про іпотеку та заборону відчуження у Державному реєстрі речових прав, за умови наявності непогашеного боргу перед Банком, є законним обмеженням, яке повністю відповідає ст. 23 Закону України «Про іпотеку».
Рішення суду про відмову Банку в примусовому стягненні коштів через позовну давність не створює у Позивача права вимагати скасування застави в судовому порядку без фактичного повернення отриманого кредиту.
Інший підхід суду призвів би до очевидного порушення балансу інтересів сторін, безпідставного збагачення спадкоємців Боржника та грубого порушення права власності Банку (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
На підставі вищевикладеного, АТ КБ «ПриватБанк» наполягає на обґрунтованості заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та письмових заявах.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 16 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 (далі — Позичальник, Спадкодавець) було укладено Кредитний договір № HAE6GA00000007. За умовами вказаного Договору Банк надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 33245,47 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим строком повернення до 15.02.2017 року.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором, 16.02.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки нерухомого майна №HAE6GA00000007, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. (зареєстровано в реєстрі за №218). Предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 72,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з посвідченням Договору іпотеки, нотаріусом у відповідності до чинного законодавства було накладено заборону відчуження вказаного нерухомого майна, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (актуальний номер запису про обтяження: 60726402, номер запису про іпотеку: 60726407).
Згідно п. 33.3 іпотечного договору предметом іпотеки є квартира за адресою АДРЕСА_1 .
У пункті 33.3 іпотечного договору зазначено, що квартира належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № НЗ-898, виданого 20 липня 1996 року біржою нерухомості та осоновних фондів «Україна», зареєстрований у Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації 22.07.1996 року, за реєстровим № ІІ-4-5246.
За пунктом 16.7.1, 16.7.2. іпотечного договору іпотекодержатель з метою задоволення своїх вимог набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані, та визначені випадки звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором.
16 лютого 2007 року на підставі іпотечного договору до Державного реєстру іпотек внесено запис про реєстрацію іпотеки за реєстраційним номером 60726407, що підтверджується витягом про реєстрацію у Державному реєстру іпотек № 475111512 від 30.04.2026 року.
Крім того, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно, об`єкт обтяження - квартира за адресою АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_2 , розмір основного зобов`язання: 33245,00 долари США Іпотскодавсць: ОСОБА_2 , Іпотекодсржатель: Харківське ГРУ ПриватБанку, код ЄДРПОУ:22609983, реєстраційний номер запису про обтяження № 60726402 від 16.07.2025, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.04.2026 року № 475111512. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позичальник та іпотекодавець ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06 серпня 2010 року, актовий запис № 10864.
Як слідує з постанови державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 21.11.2024 року, спадкова справа №439/2010 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведена Другою Харківською держнотконторою 21.08.2010 на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 10.08.2010 за№853/ПМ.
Спадкова справа №439/2010 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 зареєстрована в Спадковому реєстрі 25.08.2010 за №49819561.Спадщину ОСОБА_1 прийняла шляхом подачі 22.01.2011 заяви про прийняття спадщини до Другої Харківської міської держнотконтори.
Іншими спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину, є: мати спадкодавця ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла шляхом подачі 04.02.2011 заяви про прийняття спадщини до Другої Харківської міської держнотконтори (не оформила спадщину та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ); син спадкодавця ОСОБА_4 , який спадщину прийняв шляхом подачі заяви від 26.12.2011 про прийняття спадщини, яка надійшла до Другої харківської держнотконтори 27.12.2011 за вхідним №1379/01-16 (рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 14.12.2011 по справі №2-1959/11 йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини терміном 3 місяці); дочка спадкодавця ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла шляхом подачі заяви від 26.12.2011 про прийняття спадщини, яка надійшла до Другої харківської держнотконтори 27.12.2011 за вхідним №1380/01-16 (рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 14.12.2011 по справі №2-1959/11 їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини терміном 3 місяці). 
Батько спадкодавця ОСОБА_6 помер до відкриття спадщини.
Спадкове майно після померлого ОСОБА_2 складається з: -квартири АДРЕСА_2 ; - нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 13.09.2011 за №28052408 заповіти від імені ОСОБА_2 відсутні.
Станом на час розгляду даної справи, свідоцтво про право на спадщину було видано 02.09.2025 року (серія та номер 4-685) ОСОБА_1 , копія якого долучена до матеріалів справи.
Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого Біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 20 липня 1996 року за №НЗ-898, дублікат якого виданий Універсальною біржею «Україна» 12.12.2004 за №Д-334, право власності зареєстровано державним реєстратором Департаменту Харківської міської ради Харківської області Хаткевич 1.1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.07.2025 за №60726387. 
Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3172469063120.
Квартира, на частку в праві власності якої видано це свідоцтво, складається з ДВОХ житлових кімнат, загальною площею 72,7 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м.
Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 (одну четверту) частку в праві власності на квартиру видано ОСОБА_1 .
Свідоцтво про право на спадщину на 3/4 (три четвертих) частки в праві власності на квартиру ще не видано.
03 квітня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення кредитором спадкодавця, в якому із врахуванням уточнень просили звернути стягнення на спадкове майно в межах його вартості, яке фактично прийнято спадкоємцями - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме : на житловий будинок загальною площею 68,2кв.м., житлова 34,6кв.м., та розташований за адресою АДРЕСА_4 ; 1/2 житлового будинку, загальною площею 34,40кв.м., житлова 16,0кв.м., та розташований з; адресою: АДРЕСА_5 ; нежитлова будівля, літ.Б-1, загальною площею 83.4кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлова будівля, літ.В-1, площею 40.9кв_;м., літ.Г-1 пл. 117,6кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Як встановлено судом під час судового розгляду вказаної цивільної справи, відповідно до укладеного договору №HAE6GA0000000003 від 21.07.2008 року ОСОБА_2 21.07.2008 року отримав кредит у розмірі 29356,18 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2013 року.
Відповідно до укладеного договору №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року ОСОБА_2 16.02.2007 року отримав кредит у розмірі 33245,47 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.02.2017 року.
Відповідно до укладеного договору №133/Е-07 від 24.05.2007 року ОСОБА_2 31.05.2007 року отримав кредит у розмірі 45000,00 (Доллар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.05.2012 року.
Позивачем виконані умови договору, а саме відповідачу надались кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з договором.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами №HAE6GA0000000003 від 21.07.2008 року становить 38930,71 (Долар США), за кредитним договором №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року становить 15016,62 (Долар США) та за кредитним договором №133/Е-07 від 24.05.2007 року становить 10191,72 (Долар США), і загальна сума заборгованості становить 64139,05 дол.США що за курсом 27.790 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2019 р. складає 1781974,69грн.
Однак, 14.12.2011 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 2- 1959/11 було задоволено позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є дітьми спадкодавця до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які були дружинами спадкодавця, Харківської міської ради, ПАТ «Приватбанк», третя особа Друга Державна нотаріальна контра м. Харкова про поновлення строку для прийняття спадщини.
Виходячи з тексту вищезазначеного рішення, Другою Харківської державної нотаріальної контори після смерті гр. ОСОБА_2 21.08.2010 року було заведено спадкову справу № 439/2010. Так, 21 серпня 2010 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 899 було зареєстровано Претензію кредитора (позивача), а саме відділення Публічного акціонерного товариства Приватбанк, який знаходиться в м. Харкові, вул. Червоношкільна Набережна, 16. 03.02.2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 106 було зареєстровано претензію кредитора, а саме Публічного акціонерного товариства Приватбанк, який знаходиться в м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50.
Так, позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_2 у серпні 2010 року.
З матеріалів спадкової справи №439/10 щодо майна померлого ОСОБА_2 вбачається, що 21.08.2010 позивач звернувся до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з претензією в порядку ст. 1281 ЦК України. 
22 січня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 56 зареєстровано заяву від імені дружини померлого гр. ОСОБА_1 , яка на день звернення до нотаріальної контори була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , про прийняття спадщини.
03 лютого 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 106 було зареєстровано претензію кредитора ПАТ КБ «Приват Банк».
04 лютого 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №115 було зареєстровано заяву від імені матері померлого гр. ОСОБА_3 , яка на день звернення до нотаріальної контори була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , про прийняття спадщини.
27 грудня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1329 було зареєстровано заяву від імені сина померлого гр. ОСОБА_4 , який на день звернення до нотаріальної контори був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , про прийняття спадщини.
27 грудня 2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1330 було зареєстровано заяву від імені дочки померлого гр. ОСОБА_5 , яка на день звернення до нотаріальної контори була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 , про прийняття спадщини.
16 лютого 2015 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 01- 16/138 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи.
16 жовтня 2015 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 02- 14/956 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи.
05 січня 2018 року в журналі реєстрації вхідних документів за № 01- 16/14 була зареєстрована претензія кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та долучена до спадкової справи. Інших заяв на цей час не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2020 року у справі № 642/2325/19 у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення кредитором спадкодавця відмовлено.
Як слідує з мотивувальної частини судового рішення, у цій справі судом відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки, кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги.
Щодо вимог до відповідача ОСОБА_1 , судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.12.2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення кредитором спадкодавця – закрито.
Як слідує з ухвали, апеляційним судом після відкриття апеляційного провадження виявлено, що зазначені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, недоліки про які було вказано в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 30.10.2023 банком не усунуто, не доведено наявності випадків, що передбачені ч. 2 ст. 358 ЦПК України, апеляційне провадження за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" підлягає закриттю.
Постановою Верховного суду від 26 червня 2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" залишено без задоволення. Ухвалу Харківського апеляційного суду від 05.12.2023 року залишено без змін.
Отже, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.09.2020 року є таким, що набрало законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, суд у цій справі визнає вказані обставини встановленими та такими, що не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі сторони.
Як слідує із вказаного судового рішення, судом не було встановлено недотримання встановленого статтею 1281 ЦК України строку пред`явлення письмової вимоги позивачем Акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" спадкоємцю ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою статті 1050 ЦК України, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.
У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (частина перша статті 7 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
У пунктах 121-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі № 761/382/21 (провадження № 14-132цс24) зроблено такі висновки:
«Стаття 1281 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
За статтею 1282 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Зі змісту наведених вище статей можна зробити висновок, що вони стосуються правовідносин, за яких сторона основного зобов`язання помирає, а її майно переходить до інших осіб - спадкоємців, які разом з цим майном набувають невиконане особисте боргове (грошове) зобов`язання спадкодавця, яке обмежується вартістю успадкованого майна.
Звертаючись до суду з позовом в цій справі ОСОБА_1 посилалася на те, що іпотекодержателем було порушено приписи статті 1281 ЦК України щодо присічного строку пред`явлення кредитором вимог до спадкоємці, посилаючись при цьому на те, що звернувся АТ КБ Приватбанк до суду з вимогою до ОСОБА_1 про стягнення кредитором спадкодавця лише 3 квітня 2019 року, у зв`язку з чим підлягають застосуванню наслідки пропуску вказаного строку, а саме припинення зобов`язання.
Норми статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою.
За змістом цих норм, у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статусу іпотекодавця.
Отже, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками.
Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців боржника має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника регламентуються приписами статті 1281 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених порукою (іпотекою). Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань ( пункти 55-62 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, пункт 69.5 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, пункт 39 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, пункт 99 постанови від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17).
Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14 (провадження № 14-12цс24), наголосила, що кредитор може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: (1) безпосередньо спадкоємцю; (2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульську установу). Сплив строків, визначених статтею 1281 ЦК України, має своїм наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже й неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Отже, під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.
У постанові Верховного Суду від 25 грудня 2024 року у справі № 704/102/22 (провадження № 61-1766св24) зазначено, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Разом із тим, необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
Отже, вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.
Водночас кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта цієї статті).
Вищевказані висновки узгоджуються з висновками викладеними у правових позиція Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 705/2977/24, Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц.
Зі спливом строків, визначених статтею 1281 ЦК України, і непред`явленням кредитором вимог до спадкоємців боржника, такий кредитор позбавляється права вимоги, тобто відповідне цивільне право припиняється, а кредитор втрачає можливість вимагати в суді захисту відповідного права.
Як встановлено матеріалами справи та зазначено вище, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06 серпня 2010 року серії НОМЕР_2 .
Після його смерті позивач по справі ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину у відповідності до закону. 
Відповідно до положень ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті
Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Зобов`язання за кредитним договором допускають правонаступництво і входять до складу спадщини.
Як було встановлено судом у справі №642/2325/19 та не заперечувалось сторонами, реалізуючи своє право, у серпні 2010 року АТ КБ «Приватбанк» звернулись до нотаріуса із претензією кредитора до спадкоємців про виконання зобов`язань померлого ОСОБА_2 ..
Відповідно до ст..1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані були погасити заборгованість перед банком одноразовим платежем.
Таким чином на підставі вказаного, АТ КБ «Приватбанк» звертаючись у шестимісячний строк до нотаріуса із претензією кредитора до спадкоємців про виконання зобов`язань померлого ОСОБА_2 по кредитному договору, дотрималався строків пред`явлення вимоги до спадкоємців, визначених статтею 1281 ЦК України, за таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для припинення зобов`язання.
Крім того суд звертає увагу на положення законодавств, Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, також у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16).
Банк на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України протягом шести місяців із дня смерті позичальника ОСОБА_2 направило до Другої Харківської державної нотаріальної контори претензію в порядку ст. 1281 ЦК України до його спадкоємців.
Проте вимога банку не була виконана, що не спростовано сторонами.
Однак, банк як встановлено із справи №642/2325/19 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення кредитором спадкодавця до спадкоємця позичальника та іпотекодавця з пропуском строку позовної давності.
Однак, суд звертає увагу, що пропуск строку позовної давності не припиняє по суті кредитних зобов`язань, а лише позбавляє кредитора судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорення.
Таким чином, безпідставні доводи позивача про те, що у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду з вимогами до спадкоємців про виконання зобов`язання, припинились зобов`язання за кредитним договором.
Суд врахує, що судовим рішенням у справі № 642/2325/19 встановлено, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла, тобто стала боржником та іпотекодавцем у зобов`язанні, яке виникло внаслідок укладення кредитного договору №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 . При цьому АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог частини другої статті 1281 ЦК України протягом шести місяців із дня смерті позичальника ОСОБА_2 направило до Другої Харківської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до його спадкоємців, але з вимогою до відповідача ОСОБА_1 як спадкоємця боржника та як іпотекодавця про погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на спадкове майно звернулося до суду лише 03 квітня 2019 року. Тому у справі № 642/2325/19 суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, передбаченої частиною першою статті 257 ЦК України.
З огляду на вищезазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду, суд відхиляє аргументи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норм ст. 1281 ЦК України.
Таким чином, безпідставними є твердження позивача про припинення іпотеки через пропуск визначеного ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів або такі, що виникли з правочину.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права та обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню або вилученню. Водночас у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни або припинення речових прав відповідно до закону.
При цьому ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною або припиненням цим рішенням речових прав чи обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, враховуючи обставини, які не підлягають доказуванню відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, а також правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі № 761/382/21 (провадження № 14-132цс24), суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання зобов`язань за кредитним договором № HAE6GA00000007 та іпотеки припиненими, та як наслідок відсутні підстави для задоволення вимоги про скасування державної реєстрації заборон та обтяжень, які внесені на підставі договору іпотеки нерухомого майна №HAE6GA00000007 від 16.02.2007 року.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
ухвалив :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язань припиненими та припинення обтяжень - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.09.2026 року.

Суддя О.В. Бородіна