Справа № 577/4118/26
Провадження № 2/577/2182/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

05 серпня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Логіна Є.В.,
секретаря судового засідання Скляр О.М., 
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні , в залі суду м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив: 

ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просять стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 1550-3047 від 07.05.2025 в розмірі 14216,40 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору.
Свої вимоги мотивує тим, що 07.05.2025 між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1550-3047 , у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого остання отримала 1000 грн. на строк 365 календарних днів , базовий період 30 календарних днів, стандартна ставка – 1 % в день, промо-ставка – 0,10 % в день, знижена ставка - 1 % в день.
Також додатковими угодами від 17.05.2025 та 02.07.2025р. до Договору про відкриття кредитної лінії №1550-3047 від 07.05.2025 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 000 грн. та 3000 грн.
Відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» належним чином не виконала, внаслідок чого у неї, станом на 05.05.2026 виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 14216,40 грн., яка складається з 3000 грн. заборгованості за кредитом, 7886,40 грн. заборгованості по нарахованим відсоткам, 2880 грн. заборгованості за процентами річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, 450 грн. заборгованості по комісії. 
Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» змушене звернутись до суду. 
Ухвалою судді від 23.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. 
У поданому 29.07.2026 відзиві на позовну заяву, відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначила, що позивачем безпідставно нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 7 886,40 грн та проценти на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 2 880,00 грн. Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідач вказувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. На її думку, одночасне нарахування договірних процентів поза межами строку кредитування та процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, фактично становить нарахування різних видів плати за користування одними й тими самими коштами за один і той самий період. Також відповідач заперечувала проти стягнення комісії у розмірі 450,00 грн. Зазначала, що кредитодавець вправі встановлювати комісію лише за фактично надані споживачу додаткові чи супровідні послуги, водночас позивачем, на її переконання, не надано доказів того, яка саме окрема послуга була надана відповідачу та у чому вона полягала, у зв`язку з чим вимогу про стягнення комісії вважала необґрунтованою. Крім того, відповідач посилалася на недоведеність заявленого позивачем розміру заборгованості. Вказувала, що до позовної заяви додано лише довідки платіжної установи ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та складений самим позивачем розрахунок заборгованості, проте не надано банківських виписок або інших первинних документів, які б підтверджували рух коштів, факт отримання відповідачем кредитних коштів, а також повну історію здійснених нею платежів. Окремо відповідач зазначала про відсутність детального розрахунку заборгованості із зазначенням дат і сум проведених нарахувань, здійснених платежів та порядку їх зарахування, що, на її думку, унеможливлює перевірку правильності визначеної позивачем суми заборгованості.
Представник позивача ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. 
Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 07.05.2025 між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1550-3047 , у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого остання отримала 1000 грн. на строк 365 календарних днів , базовий період 30 календарних днів, промо-ставка – 0,10 % в день, знижена % ставка - 1 % в день.
Також додатковими угодами від 17.05.2025 та 02.07.2025р. до Договору про відкриття кредитної лінії №1550-3047 від 07.05.2025 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 000 грн. та 3000 грн.
Факт укладення кредитного договору № 1550-3047 із позивачем та перерахування грошових коштів за цим кредитним договором на картку відповідача не заперечувався відповідачкою під час розгляду справи , а тому не підлягає доказуванню, з огляду на положення ч.1 ст. 82 ЦПК України. 
Як встановлено, відповідачка свої зобов`язання перед ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» належним чином не виконала, внаслідок чого у неї, станом на 05.05.2026 виникла заборгованість перед позивачем.
Згідно розрахунку позивача, борг складає 14 216,40 грн. та складається з 3000 грн. заборгованості за кредитом, 7886,40 грн. заборгованості по нарахованим відсоткам, 2880 грн. заборгованості за процентами річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, 450 грн. заборгованості по комісії, на підтвердження чого подано розрахунок заборгованості в матеріалах справи. 
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладено у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 не виконувала взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
Згідно з розрахунком позивача, станом на 05 травня 2026 року неповернутий залишок основної суми кредиту становить 3 000 грн. Відповідач, заперечуючи проти позову в цілому, не надала суду доказів повернення зазначених 3 000 грн кредитодавцю, а також власного контррозрахунку, з якого б убачалося погашення основної суми боргу в іншому розмірі.
Саме по собі посилання відповідача на відсутність банківської виписки не спростовує інших наявних у справі доказів видачі та використання кредиту. 
Суд також вважає обґрунтованою вимогу про стягнення 7 886 грн 40 коп. договірних процентів. Умовами договору прямо визначено як строк кредитування — 365 днів, так і розмір процентних ставок, що підлягають застосуванню протягом цього строку. Відповідач у відзиві послалася на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. 
Разом із тим у цій справі договір укладено 07 травня 2025 року строком на 365 днів, тоді як розмір заборгованості позивачем визначений станом на 05 травня 2026 року, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування. За розрахунком позивача саме на цю дату заборгованість за договірними процентами становить 7 886,40 грн.
Водночас суд погоджується з доводами відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення 2 880 грн процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, однак з інших, імперативно встановлених законом підстав.
Позивач зазначає, що у зв`язку зі зміною пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» відповідне звільнення від відповідальності не поширюється на договори, укладені після 23 січня 2024 року, а тому договір від 07 травня 2025 року допускає нарахування відповідальності за прострочення. Саме таку позицію наведено в позові.
Однак такі доводи позивача не враховують самостійного нормативного регулювання, встановленого пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Вказаною імперативною нормою передбачено, що у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення чи скасування у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого йому надано кредит (позику), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.
Правильність такого тлумачення підтверджується практикою Верховного Суду.
Зокрема, Пленум Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2025 року № 6, аналізуючи пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначив, що його дія поширюється, зокрема, на кредитні договори та договори про споживчий кредит, а передбачені ним спеціальні правові наслідки полягають у звільненні позичальника від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України. При цьому Верховний Суд послався, серед іншого, на постанову КЦС ВС від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.
Оскільки сторони уклали кредитний договір 07.05.2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який неодноразово продовжено, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.
Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати комісії в розмірі 450 грн., то слід зазначити наступне. 
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.
Отже, частина друга статті 8 та частина перша статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають комісії кредитодавця за надання кредиту, а передбачають комісію пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (частина восьма статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17, провадження № 61-18730св20.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Як убачається зі змісту Договору № 1550-3047 від 07.05.2025 відповідач погодив комісію «за видачу кредиту» в розмірі 0 % (нуль цілих, нуль сотих відсотки(-ів)) від суми виданого Кредиту (якщо в цьому пункті Договору значення розміру комісії за видачу Кредиту вказано 0% (нуль відсотків), вказане означає, що комісія за видачу Кредиту є відсутньою). Нарахування комісії за видачу кредиту здійснюється на суму виданого за цим Договором Кредиту у день видачі Кредит. Також погоджена комісія за видачу додаткових коштів у кредит.
Однак, з врахуванням наведених норм Закону, у договорі позивач не зазначив та не надав доказів, переліку додаткових послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору, а встановлення такої комісії за сам факт надання додаткових коштів у кредит, Законом України «Про споживче кредитування» не передбачено.
Відтак, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату комісію за надання додаткових коштів кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 5 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у частині основного боргу та процентів за користування кредитом, а в іншій частині позову - відмовити.
Крім того, в силу дії п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2039 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 258,259, 263- 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 1550-3047 від 07.05.2025 р., в розмірі 10 886 (десять тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок, а також судовий збір в розмірі 2039 (дві тисячі тридцять дев`ять) грн. 40 коп. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (юридична адреса: 01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598)
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення складено 10 серпня 2026 року. 

Суддя Логін Є.  В.