Справа № 347/709/26 
Провадження № 22-ц/4808/1274/26 
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:     Василишин Л.В., Баркова В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Позика» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2026 року, ухвалене в складі судді Крилюк М.І. в м.Косів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2026 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 31.08.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19078510 із використанням одноразового пароля, що прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом.
На підставі вказаного кредитного договору відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8100 грн.
Між ТОВ ФК «Ірбіс» та позивачем ТОВ «ФК «Позика» 01.09.2025 року укладено Договір факторингу №01092025/1, відповідно до якого позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором на суму заборгованості в розмірі 28755 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8100 грн; заборгованості по процентах - 20655 грн.
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, не вжито жодних заходів для погашення суми заборгованості, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 755 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПОЗИКА» заборгованість за Кредитним договором № 19078510 від 31.08.2021 року у розмірі 8100 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 749,73 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем належним чином доведено наявність у ОСОБА_1 статусу військовослужбовця, який дає право на застосування пільг, передбачених пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому нарахування позивачем відсотків є неправомірним, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у частині нарахування відсотків за кредитним договором у розмірі 20 655 грн суд першої інстанції відмовив, задовольнивши позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 8 100 грн.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді відсотків у загальному розмірі 20 655,00 грн, ТОВ «ФК «Позика» подано апеляційну скаргу.
Позивач в апеляційній скарзі вважає, що рішення суду у вказаній частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зокрема, стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки надані відповідачем докази підтверджують набуття ним статусу військовослужбовця лише з 16.02.2023 року. Водночас заборгованість за процентами у розмірі 20 655,00 грн була нарахована первісним кредитором виключно за період з 31.08.2021 по 29.11.2021, тобто більш ніж за рік до призову відповідача на військову службу. Отже, на момент виникнення у відповідача обов`язку зі сплати процентів та на момент їх нарахування останній не мав статусу військовослужбовця, а тому пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Суд першої інстанції помилково поширив дію зазначеної норми на правовідносини щодо нарахування процентів, які виникли до моменту набуття відповідачем статусу військовослужбовця, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.
Повідомляє, що судові витрати апелянта складаються зі сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 993,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19078510 від 31.08.2021, а саме нарахованих процентів за період з 31.08.2021 по 29.11.2021 у сумі 20 655,00 грн., та ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Позика» заборгованість по процентах у розмірі 20 655,00 грн; здійснити новий розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Позиція інших учасників справи
Представник ОСОБА_1 адвокат Брошко І.В. подав відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає її безпідставною. Зокрема, зазначає, що апелянт помилково стверджує, що пільга, передбачена пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», поширюється виключно на період фактичного проходження військової служби відповідачем. Зміст зазначеної норми свідчить про інше. Законодавець пов`язує дію відповідної гарантії саме з особливим періодом, а не виключно з календарним проміжком проходження військової служби конкретною особою. Тому суд першої інстанції правильно застосував вказану норму закону. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судове рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «ФК «Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині процентів за користування кредитом у розмірі 20655 грн,тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 31.08.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІРБІС» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19078510 в електронному вигляді, відповідно до якого відповідачу на його картковий рахунок перераховані кредитні кошти в сумі 8100 грн.
Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити передбачені кредитним договором проценти у строки та на умовах цього договору (п.3.1 кредитного договору).
Кредит надано на період з 31.08.2021 року до 29.11.2021 року (п.1.2 кредитного договору.
У пільговий період (з 31.08.2021 до 30.09.2021 – 30 днів) діє пільгова процентна ставка 2,5 % в день, після закінчення пільгового періоду (з 01.10.2021 до 29.11.2021 – 60 календарних днів) нараховується стандартна процентна ставка 3% в день (пункти 3.2, 3.2.1, 3.2.2., 5.11., 5.11.1., 5.11.2. кредитного договору).
Відповідач не виконав кредитні зобов`язання, жодних оплат на виконання умов кредитного договору не здійснив.
Між ТОВ ФК «Ірбіс» та позивачем ТОВ «ФК «Позика» 01.09.2025 року укладено Договір факторингу №01092025/1, відповідно до якого позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором на суму заборгованості в розмірі 28755 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8100 грн; заборгованості по процентах - 20655 грн.
Проценти за кредитним договором у розмірі 20655 грн нараховані за період з 31.08.2021 до 29.11.2021 року.
Відповідач є військовослужбовцем з 16.02.2023 року, що підтверджується відповідними документами.
Вказані обставини сторонами не оспорюються.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Місцевий суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином доведено наявність у ОСОБА_1 статусу військовослужбовця, який дає право на застосування пільг, передбачених пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто на звільнення від сплати процентів за кредитним договором у розмірі 20655 грн.
Вказаний висновок суду є помилковим, зважаючи на таке.
Ключовим питанням у цій справі є те, чи зобов`язаний відповідач, який є військовослужбовцем з 16.02.2023 року, сплачувати проценти, які були нараховані за кредитним договором ще до отримання ним статусу військовослужбовця, тобто чи правильно суд першої інстанції застосував норму матеріального права - ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, що була чинною на період нарахування процентів за кредитним договором - 31.08.2021 до 29.11.2021 року) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Цей припис Закону є самостійною нормою і дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Однак у цій справі кредитний договір був укладений 31.08.2021 року, проценти за договором нараховані з 31.08.2021 до 29.11.2021 року, тоді як відповідач набув статусу військовослужбовця лише з 16.02.2023 року, а пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», не мають зворотної сили, відтак припис цієї статті не поширюються на проценти, нараховані до набуття відповідачем статусу військовослужбовця.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.
За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлений договором. Ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію (передати, майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права – частину 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», дійшовши помилкового висновку про відмову позову в частині стягнення з відповідача в користь позивача процентів за користування кредитом у розмірі 20655 грн.
У вказаній частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог відповідно до ст.376 ЦПК України.
Доводи представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що суд першої інстанції правильно застосував частину 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є помилковими, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні вказаної норми права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн. Витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції судом першої інстанції зменшено з 5500 грн до 2 000,00 грн, у цій частині рішення апелянтом не оскажується, однак оскільки апеляційний суд змінює розподіл судових витрат, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3993,60 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі у розмірі 4000 грн, то суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи категорію цієї справи, яка розглядалася судом в порядку спрощеного позовного провадження, є малозначною справою, а також зважаючи на обсяг фактичних витрат, понесених позивачем, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, понесені позивачем витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у суді апеляційної інстанції, необхідно зменшити з 4000 грн до 2000 грн.
Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Позика» задовольнити частково.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2026 року скасувати в частині відмови у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Позика» в частині стягнення процентів за кредитним договором у розмірі 20655 грн та ухвалити у цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Позика» (ЄДРПОУ: 39493634, адреса для листування: 07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1; IBAN: НОМЕР_2 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО: 380634) заборгованість за процентами, нарахованими за Кредитним договором № 19078510 від 31.08.2021 року, у розмірі 20655 (двадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень, 
Змінити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Позика» (ЄДРПОУ: 39493634, адреса для листування: 07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1; IBAN: НОМЕР_2 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО: 380634) витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 2 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3993,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн, що разом складає 10 656 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        І.О. Максюта
Судді:         Л.В. Василишин
В.М. Барков