ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/826/26 

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леона Транс" 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Пропринт"
про стягнення заборгованості у розмірі 89 311,36 грн

Представники сторін у судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Леона Транс" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Пропринт" про стягнення заборгованості у розмірі 89 311,36 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 31032026 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному і регіональному сполученні від 31.03.2026 в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг.
Ухвалою суду від 03.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.07.2026.
Ухвалою суду від 14.07.2026 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.09.2026.
Судове засідання, призначене на 23.07.2026, не відбулося у зв`язку з перебуванням заступника голови суду Горплюка А.М. у відрядженні відповідно до наказу Голови Господарського суду Рівненської області № 04-06/47/26 від 08.07.2026 "Про службове відрядження судді".
03.09.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. 
Представники сторін у судове засідання 03.09.2026 не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджуються довідками про доставку електронного листа.
Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.
Враховуючи викладене та положення статей 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе проводити розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи та за відсутності учасників справи, які не прибули у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
31.03.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пропринт" (надалі - замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Леона Транс" (надалі - перевізник/позивач) укладено договір № 31032026 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному і регіональному сполученні (надалі - договір).
Згідно даного договору замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних і регіональних сполученнях. За договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити вказаний (або довірений) замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві/одержувачу), а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п. 1.1 договору).
Ціна послуги (в т.ч. розмір провізної плати/вартість перевезення) узгоджується сторонами в "Заявці на перевезення вантажу" і вказується у рахунках - фактурах перевізника. 
У випадку, якщо сторонами в "Заявці на перевезення вантажу" визначено вартість перевезення вантажу в іноземній валюті, то розрахунки здійснюються в національній валюті України в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день замитненння (п.п. 3.1, 3.2 договору).
Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок перевізника, після митної очистки на вивантаженні після отримання сканкопії рахунка - фактури перевізника, якщо в "Заявці на перевезення вантажу" не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення (п. 4.1 договору).
За фактом виконання перевезення сторони складають та підписують акт виконаних робіт (наданих послуг) (п. 8.2 договору).
Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2026 (п. 8.3 договору).
Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.
25.03.2026 сторони узгодили заявку на перевезення вантажу № 25/03, за умовами якої перевезення вантажу відбувалося за маршрутом 732 72 Fellingsbro - Рівне, Україна, вартість перевезення - сума і форма оплати - 3800 Євро 5-7 днів по оригіналах.
На виконання умов договору позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується міжнародно - транспортною накладною № 2747 від 31.03.2026. 
Між сторонами підписано акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 199 від 09.04.2026, відповідно до якого позивачем були надані транспортні послуги на загальну суму 193 147,68 грн. 
Згідно з експрес - накладною "Нова Пошта" № 20400519765837 від 14.04.2026 позивач надіслав замовнику рахунок на оплату № 199 від 08.04.2026 на загальну суму 193 147,68 грн, який був отриманий 16.04.2026.
В порушення умов договору відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг у розмірі 113 147,68 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 5885 від 15.05.2026 на суму 23 147,68 грн; № 5903 від 22.05.2026 на суму 30 000,00 грн; № 5923 від 01.06.2026 на суму 50 000,00 грн; № 6005 від 23.06.2026 на суму 10 000,00 грн. 
З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію № 09-06/2026 від 09.06.2026, однак відповідач вимоги, викладені у претензії, не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість у розмірі 80 000,00 грн станом на час звернення до суду залишається непогашеною.
Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.
Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами укладено договір № 31032026 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному і регіональному сполученні від 31.03.2026. 
Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами статті 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом
Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору надав відповідачу транспортні послуги на загальну суму 193 147,68 грн, які останній оплатив частково у розмірі 113 147,68 грн.
Доказів, які б спростовували вчинення позивачем дій, визначених у договорі та заявці на перевезення вантажу, та доказів щодо повної сплати вартості наданих послуг суду не подано.
Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення 80 000,00 грн основного боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.
Також, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, позивачем нараховано 1 530,00 грн інфляційних втрат, 707,40 грн 3 % річних та 7073,96 грн пені. 
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Пунктом 5.5 договору встановлено, що у випадку затримки оплати, вказаних у пунктах 3.1, 4.1 даного договору, замовник виплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.
Крім того, згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.
Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення з відповідача на користь позивача 80 000,00 грн основного боргу, 1 530,00 грн інфляційних втрат, 707,40 грн 3% річних, 7 073,96 грн пені підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Оскільки судом позов задоволено, судовий збір в розмірі 2 662,40 грн покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пропринт" (33016, м. Рівне, вул. Фабрична, 6, код ЄДРПОУ 38822418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леона Транс" (14030, м. Чернігів, вул. Захисників Маріуполя, 17А, код ЄДРПОУ 37418466) 80 000,00 (вісімдесят тисяч грн 00 коп) грн основного боргу, 1 530,00 (одну тисячу п`ятсот тридцять грн 00 коп) грн інфляційних втрат, 707,40 (сімсот сім грн 40 коп) грн 3 % річних, 7 073,96 (сім тисяч сімдесят три грн 96 коп) грн пені та 2 662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн 40 коп) грн судового збору. 
3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Повне рішення складено та підписано 03 вересня 2026 року.

Суддя А.М.Горплюк