Справа № 727/9102/26 
Провадження № 2-о/727/309/26

РІШЕННЯ
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі: 
головуючого - судді: Одовічен Я.В.
за участю секретаря: Зінич О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Чернівецька міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Чернівецька міська рада.
Посилалась на те, що їй на праві власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 19.08.1997 року, виданого представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці. 
Вона зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується відповідною відміткою у її паспорті громадянина України.
З метою приведення у відповідність відомостей про належне нерухоме майно та здійснення державної реєстрації речових прав відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради. Однак, їй було відмовлено у зв`язку з наявністю розбіжностей у написанні прізвища, а саме: у свідоцтві про право власності на житло від 19.08.1997 року її прізвище вказано як « ОСОБА_2 », натомість, у паспорті громадянина України її прізвище вказано як « ОСОБА_3 ».
Окрім того, у свідоцтві про укладення шлюбу, її прізвище після укладення шлюбу вказано « ОСОБА_3 ».
Враховуючи наявні помилки у написанні її прізвища, вона не в змозі реалізувати своє право на власність.
Просила встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документу – Свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 26.06.2026 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження.
Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник заявника подала до суду заяву, в якій просить розглянути заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у відсутності заявника та її відсутності. Доводи, наведені в заяві, підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити їх.
Представник заінтересованої особи: Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності. Вирішення справи залишає на розсуд суду та просить ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, у відповідності до ст.293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Як було встановлено судом, відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , прізвище заявника вказано як ОСОБА_4 (а.с.4).
Згідно відомостей, які містяться у паспорті громадянина України ОСОБА_1 , місце проживання заявника з 28.07.1987 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 01.04.1976 року, заявник уклала шлюб з ОСОБА_5 Прізвище дружини після укладення шлюбу вказано як « ОСОБА_3 » (а.с.8).
Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.08.1997 року представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.6).
Згідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
У цій справі предметом розгляду заяви такої набуття заявником речових прав на нерухоме майно.
У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу про право власності на квартиру.
З 1 січня 2013 року запрацював Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, в якому реєструються всі речові права на нерухомість.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Свідоцтво про право власності на житло є правовстановлюючим документом в Україні, що підтверджує виникнення права власності до впровадження сучасного Державного реєстру прав (до 2013 року).
03.06.2026 року заявник звернувся до відповідного Державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
16.06.2026 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №85361000 на підставі частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно поданого свідоцтва про право власності від 19.08.1997 року, виданого Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці право власності зокрема зареєстровано за: ОСОБА_8 . Проте, згідно поданої заяви про державну реєстрацію права власності, заявником/суб`єктом права зазначено – ОСОБА_1 .
Запропоновано ОСОБА_1 звернутись до суду, для встановлення факту належності правовстановлюючого документу (а.с.7).
За змістом п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявники не мають іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Заявник зазначає, що позбавлений можливості зареєструвати право власності в інший спосіб.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами с будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що на час розгляду справи відсутня можливість внесення змін або виправлень до правовстановлюючого документа, з матеріалів справи не вбачається наявність спору про право, враховуючи, що факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа знайшов своє повне підтвердження, а також неможливість заявника у інший спосіб розпорядитись своєю власністю, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 13, 247, 258-259, 263-265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., суд, -

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Одовічен Я.В.